Справа № 208/609/26
(1-кп/199/810/26) 

В И Р О К
іменем України
29 червня 2026 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:
Головуючий – суддя ОСОБА_1 
судді ОСОБА_2 
ОСОБА_3 
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 
захисника ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 22025050000001056, за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве, Донецької обл., громадянина України, з середньою освітою, холостого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно- адміністративних одиниць.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах I, ІІІ та XIII Основного Закону України - Конституції України.
Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005, № 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.
Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 69, 72 та 73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно- територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Так, 07.04.2014 у м. Донецьку видано т.зв. «Акт про проголошення державної самостійності Донецької народної республіки», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 т.зв. «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «Донецької народної республіки» - (далі т.зв. «ДНР») та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності т.зв. «ДНР».
За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено т.зв. «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет т.зв. «ДНР» на території Донецької області.
Надалі представниками самопроголошеної т.зв. «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські т.зв. «органи державної влади ДНР» та силові органи.
Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації (далі - РФ) та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом:
- систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України у особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо;
- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;
- вербування нових учасників до складу силового блоку «Донецької народної республіки» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;
- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення т.зв. «ДНР»;
- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;
- координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням;
- блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України;
- силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі;
- силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень т.зв. «ДНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.
Водночас, на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії РФ та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом:
- створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації РФ, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні РФ самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області;
- видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації РФ та самопроголошених органів влади т.зв. «ДНР»;
- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдодержавного утворення т.зв. «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії РФ проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;
- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;
- налагодження взаємодії з незаконним псевдодержавним утворенням т.зв. «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;
- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;
- координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами РФ, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;
- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності т.зв. «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях, та формування думки серед населення про законність власних дій;
- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку т.зв. «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;
- забезпечення учасників т.зв. «ДНР» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо.
При цьому, кожний учасник органів політичного та силового блоків т.зв. «ДНР» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії РФ та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій РФ на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254- VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680- VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.
Одночасно з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку т.зв. «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації..
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента РФ з проханням визнати незалежність т.зв. «ДНР» та т.зв. «Луганської народної республіки» (далі - т.зв «ЛНР»).
В цей же день президент РФ скликав позачергове засідання ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності т.зв. «ДНР» та т.зв. «ЛНР».
Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності т.зв. «ДНР» та т.зв. «ЛНР», а одним із основних аргументів для прийняття такого рішення членами Ради безпеки РФ було проживання на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей громадян РФ у кількості понад 800 тисяч осіб, а також понад 1,2 мільйонів осіб, котрі подали документи на громадянство РФ.
Цього ж дня президент РФ підписав указ про визнання незалежності т.зв. «ДНР» та т.зв. «ЛНР».
У подальшому президент РФ, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.
24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє до теперішнього часу.
ОСОБА_6 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих та ідеологічних мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно погодився прийняти участь у бойових діях на боці ворога (держави- агресора) - РФ.
Так, 23 грудня 2021 року у громадянина України ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.
Того ж дня ОСОБА_6 , керуючись корисливим та ідеологічним мотивами, прибув до незаконно створеного на тимчасово окупованій території України т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , де був зарахований до списків особового складу збройного формування держави- агресора - 3 бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 » т.зв. «Народної Міліції Донецької Народної Республіки» (в/ч НОМЕР_2 ), отримав військове звання «рядовий», призначений на посаду стрілець штурмової роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону 3 бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 » т.зв. «НМ ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ), отримав позивний « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та забезпечений вогнепальною зброєю АК-74, військовою формою одягу зразка ЗС РФ, особистим військовим спорядженням та засобами індивідуального захисту, тим самим здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.
23 грудня 2021 року ОСОБА_6 переміщено на військовий полігон НОМЕР_3 бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 » т.зв. «НМ ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ) в районі АДРЕСА_1 (координати 48.251610, 38.135151), де він проходив службу до 14 січня 2022 року.
До посадових обов`язків ОСОБА_6 входило технічне обслуговування території та обладнання полігону.
З 14 січня 2022 року по 22 лютого 2022 року ОСОБА_6 проходив службу на бойових позиціях НМ ДНР в районі АДРЕСА_3 (координати 48.339867, 37.908115).
До посадових обов`язків ОСОБА_6 входило зведення оборонних укріплень та охорона бойових позицій НМ ДНР.
З 22 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року ОСОБА_6 приймав безпосередню участь у штурмі оборонних укріплень ЗСУ у м. Волноваха Донецької області з подальшим їх утриманням та обороною.
Крім того, громадянин України ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території - т.зв. «НМ ДНР», починаючи з 07 березня 2022 року, діючи умисно, добровільно, за власною ініціативою продовжив проходження військової служби у складі 3 бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 » т.зв. «НМ ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ).
З 07 березня 2022 року по 28 березня 2022 року ОСОБА_6 проходив службу на бойових позиціях ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_4 (координати НОМЕР_4 , 37.862494).
До посадових обов`язків ОСОБА_6 входило зведення оборонних укріплень та охорона бойових позицій НМ ДНР.
З 28 березня 2022 року по 11 травня 2025 року ОСОБА_6 ніс службу на пункті тимчасової дислокації НОМЕР_3 бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 » т.зв. «НМ ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ) в районі АДРЕСА_1 (координати 47.495994, 37.977177).
До посадових обов`язків ОСОБА_6 входило господарське забезпечення обслуговування підрозділу.
Після проведеної 31 грудня 2022 року реформи ЗС РФ, 3 бригада « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «НМ ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ), яка була частиною незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території реорганізовано в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( НОМЕР_5 омсбр, в/ч НОМЕР_6 ), що входить до складу 1-го армійського корпусу РФ.
З 11 травня 2025 року по 16 липня 2025 року ОСОБА_6 проходив службу на бойових позиціях НОМЕР_5 омсбр у АДРЕСА_3 (координати НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ).
До посадових обов`язків ОСОБА_6 входило зведення оборонних укріплень та охорона бойових позицій ЗС РФ.
16 липня 2025 року ОСОБА_6 переміщено на військовий полігон збройного формування держави-агресора в районі с. Заїченко Волноваського району Донецької області (координати 47.179884, 37.857334), де останній до 07 серпня 2025 року проходив військову підготовку (вогневу, тактичну, інженерну, первинну, медичну).
З 07 серпня 2025 року по 22 жовтня 2025 року ОСОБА_6 приймав безпосередню участь у веденні бойових дій проти Сил оборони України у Покровському районі Донецької області.
22 жовтня 2025 року ОСОБА_6 , приймаючи участь у бойових діях проти Збройних Сил України на боці ворога - РФ, виконуючи від невстановлених в ході досудового розслідування осіб наказ на штурм бойових позицій в районі с. Кучерів Яр Покровського району Донецької області та в ході бойового зіткнення був затриманий військовослужбовцями Збройних Сил України, внаслідок чого його злочинну діяльність було припинено.
Під час проходження військової служби у вказаному збройному формуванні держави-агресора, грошове забезпечення ОСОБА_6 , відповідно до штатного розпису за його посадою, складало приблизно 180 000 рублів РФ на місяць.
Крім того, з 15 березня 2025 року по 22 жовтня 2025 року громадянин України ОСОБА_6 , діючи умисно, добровільно, за власною ініціативою, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, за вищевказаних обставин приймав участь в збройному формуванні держави-агресора з метою допомоги у веденні бойових дій проти Збройних сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
ОСОБА_6 під час допиту в судовому засіданні заперечив свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але підтвердив в повному обсязі зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини їх вчинення та показав, що все відбувалося саме так, як зазначено в обвинувальному акті. Він був мобілізований в грудні 2021 року і з то часу безперервно проходив службу у збройних формуваннях спочатку т.зв. «ДНР», а потім ЗС РФ, за що отримував грошове забезпечення. У полон він потрапив в с. Кучерів Яр. Вважає, що він не винуватий, бо виконував закони окупаційної адміністрації. При цьому заходів з уникнення мобілізації, відмови від подальшого проходження служби або добровільної здачі в полон ЗСУ він не вживав. 
Попри заперечення наявності вини з боку обвинуваченого з одночасним підтвердження фактичних обставин вчинення інкримінованих йому діянь, вина останнього у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повністю доведена наданими стороною обвинувачення доказами, які були досліджені судом з дотриманням умов змагальності. 
Так, за протоколом огляду Інтернет ресурсу від 11 листопада 2025 року було оглянуто інтернет-сайт «Вікіпедія», де за відповідним посиланням на екран браузера виведена Інтернет-сторінка « ІНФОРМАЦІЯ_7 », якою зафіксовано створення та діяльність ІНФОРМАЦІЯ_8 ( НОМЕР_5 омсбр, в/ч НОМЕР_6 ), яка входить до складу 1-го армійського корпусу Російської Федерації, та інших військових формувань ЗС РФ на території Донецької та Луганської областей.
У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2025 року свідок ОСОБА_9 серед наданих для впізнання фотознімків чотирьох чоловіків на фото під № 1 впізнав за рисами обличчя особу, яку він 22 жовтня 2025 року взяв у полон в районі с. Кучерів Яр Покровського району Донецької області. Свідок пояснив, що дана особа є ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем НОМЕР_9 окремої мотострілецької бригади ЗС РФ (в/ч НОМЕР_6 ). Згідно з довідкою до протоколу, впізнаною особою є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно з протоколом огляду Інтернет ресурсу від 12 листопада 2025 року за участю свідка ОСОБА_9 оглянуто Інтернет ресурс «Googlemaps». Свідок показав на карті, де саме він 05 листопада 2025 року затримав стрільця штурмової роти НОМЕР_10 стрілецького батальйону НОМЕР_9 окремої мотострілецької бригади ЗС РФ (в/ч НОМЕР_6 ) ОСОБА_6 . Свідок за допомогою курсору миші здійснив пошук і вказав на точку за GPS координатами 48.504148, 37.275619, розташовану в районі с. Кучерів Яр Покровського району Донецької області. Свідок пояснив, що саме за цими координатами ним було взято в полон вище наведену.
За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2025 року свідок ОСОБА_10 серед наданих для впізнання фотознімків чотирьох чоловіків на фото під № 1 впізнав за рисами обличчя особу, яку він 22 жовтня 2025 року взяв у полон в районі с. Кучерів Яр Покровського району Донецької області. Свідок пояснив, що дана особа є ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем НОМЕР_9 окремої мотострілецької бригади ЗС РФ (в/ч НОМЕР_6 ). Згідно з довідкою до протоколу, впізнаною особою є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно з протоколом огляду Інтернет ресурсу від 12 листопада 2025 року за участю свідка ОСОБА_10 оглянуто Інтернет ресурс «Googlemaps». Свідок показав на карті, де саме він 22 жовтня 2025 року затримав стрільця штурмової роти НОМЕР_10 стрілецького батальйону НОМЕР_9 окремої мотострілецької бригади ЗС РФ (в/ч НОМЕР_6 ) ОСОБА_6 . Свідок за допомогою курсору миші здійснив пошук і вказав на точку за GPS координатами 48.504148, 37.275619, розташовану в районі с. Кучерів Яр Покровського району Донецької області. Свідок пояснив, що саме за цими координатами ним було взято в полон вище наведену особу.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2025 року, ОСОБА_6 за участю захисника показав на відкритій Google-карті місце несення ним військової служби, зокрема в рядах збройних сил РФ, дав покази щодо деталей проходження ним військової служби та відтворив обставини потрапляння ним у полон.
До матеріалів кримінального провадження долучено копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_11 , виданого 04 січня 2008 року Єнакіївським МВ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве, Донецької області. 
Надаючи оцінку допустимості вказаних доказів, суд виходить з того, що учасниками провадження допустимість досліджених доказів не оспорюється і усі досліджені судом докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , визнаються судом допустимими, оскільки отримані уповноваженими особами, з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб та зафіксовані у належній процесуальній формі.
Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та одночасно оцінюючи достовірність таких доказів, суд виходить з того, що вищенаведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні злочинів в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором.
Заперечення ОСОБА_6 щодо відсутності в його діяннях складу злочину, судом відхиляються, оскільки останній, за його ж показаннями, заходів з уникнення мобілізації, відмови від подальшого проходження служби або добровільної здачі в полон ЗСУ не вживав. Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що полягало в переході на бік ворога в період збройного конфлікту; ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, вчинена в умовах воєнного стану, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану; та за ч. 7 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність, тобто добровільна участь громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які є умисними, закінченими особливо тяжкими злочинами, обставини вчинення ОСОБА_6 в тяжкий для країни час, в умовах збройного конфлікту, воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави агресора відповідно кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, відомості про особу обвинуваченого, який є особою, раніше не судимою, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Також, у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, в обвинувальному акті зазначене щире каяття.
Суд виходить з того, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
Обвинувачений в суді свою провину не визнав, а його покази свідчать про відсутність критичної оцінки обвинуваченим вчиненого та відсутність бажання виправити наслідки вчиненого. 
З огляду на викладене, суд визнає відсутнім щире каяття з боку обвинуваченого.
На інші обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, сторони не посилаються і такі обставини судом у межах висунутого обвинувачення на підставі досліджених доказів не встановлені. 
До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 за ч. 7 ст. 111-1 КК України, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк у межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України за кожен із злочинів, оскільки підстави для призначення довічного позбавлення волі судом не встановлені і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Також обвинуваченому підлягає призначенню додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки злочини вчинені ним з корисливих мотивів.
Окрім цього, за ч. 7 ст. 111-1 КК України підлягає призначенню додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування. 
Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень підлягає призначенню з дотриманням правил ч. 1 ст. 70 КК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого раніше не застосовувався і клопотання про обрання такого запобіжного заходу до набрання вирком законної сили сторонами не заявлялося.
Вирішуючи питання щодо можливості зарахування строку перебування обвинуваченого в таборі для військовополонених у строк покарання у виді позбавлення волі, суд виходить з того, що у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався.
Суд зазначає, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, як це передбачено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», є: слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. 
Таким чином, оскільки у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався і останній не утримується в системі державних органів попереднього ув`язнення, визначених ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», відповідно відсутні підстави для зарахування строку перебування обвинуваченого в таборі для військовополонених у строк покарання у виді позбавлення волі, а початок строку відбування покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі слід рахувати з моменту його затримання на виконання даного вироку.
Докази на здійснення сторонами процесуальних витрат, які б підлягали розподілу за вироком, суду не надавалися.
Речові докази у справі відсутні. 
Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 323, 374 КПК України, 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8  визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону України № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;
-за ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;
-за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обраховувати ОСОБА_6 з часу його затримання на виконання вироку.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується в таборі для військовополонених – з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники провадження можуть отримати копію вироку суду за їх зверненням.

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 

29.06.2026