Справа № 343/2144/25 
Провадження № 33/4808/222/26 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника адвоката Воробця Р.М. на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто в дохід держави 665,60 гривень судового збору, -
в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Правопорушення вчинено за наступних обставин.
28 жовтня 2025 року о 17:30 год. в м. Долина по вул. Молодіжна Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом (автомобілем) марки «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням приладу «Alcotest Drager 6820», результат тесту огляду позитивний – 0,68 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М. подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2026 року скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити.
З даною постановою не погоджуються у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. Також судом першої інстанції не взято до уваги жодних наданих доказів заперечення вини, що мають істотне значення для об`єктивного розгляду справи.
Вказують, що водій ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав та в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що автомобілем не керував. 28 жовтня 2025 року біля 17 години , він автомобілем марки Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав додому, де з дружиною проживають в квартирі в АДРЕСА_2 . Автомобіль залишив в дворі між будинками по вул. Молодіжній та Чорновола, та пішов додому. Вдома з дружиною він повечеряв та випив бокал безалкогольного пива, бо спиртного не вживає. Наміру в той вечір їхати автомобілем не мав. Біля 18 години з квартири з дружиною пішли до торгового центру. Коли з будинку вийшли у двір, то в цей час йому на мобільний телефон зателефонував знайомий, який повідомив щоб він був обережний , бо в них у дворі їздять поліцейські з працівниками ТЦК, які виловлюють людей. У дворі він побачив у дворі між будинками три поліцейські патрульні автомобілі, які на великій швидкості по дворі рухались в його з дружиною сторону. Він зрозумів, що це працівники поліції з працівниками ТЦК. Повернутись до будинку вони вже не мали змоги бо знаходились посеред двору. Неподалік стояв його автомобіль. Він з дружиною сіли в салон автомобіля, він за кермо, а дружина на переднє праве сидіння, заблокував двері зсередини і завів двигун. Автомобілем він нікуди не їхав. В цей момент біля його автомобіля зупинились три поліцейські автомобілі, які заблокували його автомобіль. З патрульних автомобілів вийшли працівники поліції, та невідомі молоді особи спортивної тілобудови в цивільній формі, зокрема в спортивній (працівники ТЦК). Поліцейські наказали відкрити двері автомобіля. Він відмовився, та приспустив водійське вікно. На їх вимогу він повідомив що військово-облікових документів при собі не має, і відмовився виходити з автомобіля та проїжджати з ними, бо розумів що його незаконно та безпідставно затримають і відвезуть в ТЦК. Тоді один з поліцейських сказав що чує від нього запах алкоголю, хоча алкоголю він не вживав, і запропонував йому пройти огляд на місці за допомогою «Драгеру». Він погодився. Цей поліцейський та інші бачили що він сідав в припаркований автомобіль і ним нікуди не їхав. Після цього поліцейський та інші які знаходились поруч почали кричати що його автомобіль неналежно припаркований, та щоб він автомобілем проїхав дальше і його перепаркував. Нічого не підозрюючи він автомобілем проїхав біля 20 метрів і перепаркував його в іншому місці. Там до нього підійшов поліцейський, який надав йому «Драгер» в якому була вже вставлена трубка, яку він продув. Поліцейський сказав що результат позитивний, він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і на нього буде складено адміністративний протокол. Дійсно поліцейський пропонував йому проїхати у медичний заклад. Він не був згідний з результатом бо перебував в тверезому стані, але в лікарню відмовився їхати бо розумів що його безпідставно затримають і відвезуть в ТЦК. Також на місці стали збиратись люди з будинків, які сварились з поліцейськими чого вони виловлюють людей, і після цього два екіпажі поліцейських з невідомими поїхали з двору. Поліцейський, який проводив його огляд пішов у свій службовий автомобіль складати документи. Він з дружиною залишались в їхньому автомобілі. За деякий час поліцейський повернувся надав йому для підпису адміністративний протокол, а також дав підписати акт огляду не роз`яснюючи суть складених документів. Він не читаючи їх підписав. Винним себе не визнає, бо автомобілем не керував і не мав наміру керувати. Поліцейські бачили це і самі спровокували його дії на керування автомобіля вимагаючи його перепаркувати. Також він перебував в тверезому стані. На його думку він продував або в несправний «Драгер», або поліцейський вставив несправну трубку в «Драгер» в яку він продував, бо від випитого бокалу безалкогольного пива не міг бути позитивний результат. З результатом він був не згідний, однак проїхати в медичний заклад він відмовився, бо його забрали б в ТЦК.
Вважають, що показання ОСОБА_1 підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом.
З огляду на це, вказують, що дії працівника поліції були спрямовані не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення, а навпаки на здійснення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення. у діях працівників поліції вбачається провокація.
Крім того, матеріали відео фіксації не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом до виявлення в нього ознак алкогольного сп`яніння та пропонування йому пройти огляд на стан сп`яніння зі сторони працівників поліції. 
Вказують, що виявивши у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння працівники поліції не виконали імперативних приписів закону про відсторонення його від керування транспортним засобом, натомість навмисно допустили до керування для наступної зупинки, чим вчинили провокацію правопорушення.
Зазначають, що факт перебування особи в транспортному засобі з ознаками алкогольного сп`яніння та не виконання такою особою функцій водія не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
З огляду на це, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували момент руху ТЗ під керуванням ОСОБА_1 та момент його зупинки поліцейськими до матеріалів справи не долучено.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокат Воробець Р.М. не з`явилися. Адвокат Воробець Р.М. 10.06.2026 року подав клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника.
Апеляційний суд звертає увагу, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ворбця Р.М. може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів. 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М. посилаються на суд першої інстанції те, що прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496693 від 28.10.2025 (а.с. 1), ОСОБА_1 28.10.2025 року о 17 год. 30 хв. в м. Долина, вул. Молодіжна керував автомобілем Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6820 на місці зупинки транспортного засобі. Проба позитивна 0,68 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – поліцейським ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області рядовим поліції Крошняком В.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 .
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд адміністративної справи в Долинському районному суді.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, нічого не зазначено.
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було тимчасово вилучене посвідчення. 
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М. вказують, що складені відносно ОСОБА_1 адміністративні матеріали не мають достатніх доказів керування ним транспортним засобом і останній обґрунтовано відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки був тверезим. 
Разом з тим, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Відповідно до роздруківки даних проведення перевірки на стан сп`яніння з приладу «Alcotest 6820» (а.с. 2), за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки, з якої вбачається, що 28.10.2025 року о 17:33 год. проведено дослідження на визначення стану алкогольного сп`яніння за № 6588, результат тесту – 0,68 %, дана роздруківка підписана ОСОБА_1 , що свідчить про його згоду з результатом огляду. 
Так, відповідно до Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що у зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 ознак сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінкою, яка не відповідає обстановці поліцейським було проведено огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер 6820 та отримано позитивний результат огляду – , 0,68 % проміле, з яким водій ознайомлений, що засвідчив власним підписом. (а.с. 4) 
Згідно даних направлення в КНП «Долинська БЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, складеного 28.10.2025 року о 17:34, у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від огляду в медичному закладі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовився. (а.с. 5)
Також до матеріалів справи долучені: зобов`язання про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом (а.с. 3), довідка з інформацією про посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 6), довідка з інформацією про транспортний засіб (а.с. 7), ксерокопія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 121 КУпАП (а.с. 9), інформація щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с. 10), копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 11).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. (а.с. 12). 
На відеозаписі (файл 0017099_17199320251028182715_0002) зафіксовано, як працівники поліції підходять до транспортного засобу марки Nissan Rogue за кермом якого перебуває ОСОБА_1 . На вимогу поліцейських останній пред`явив посвідчення водія. Після цього йому було запропоновано надати військово-облікові документи, однак водій таких документів не пред`явив.
Надалі працівники поліції поцікавилися, чи вживав водій алкогольні напої, а також запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6820», оскільки від водія відчувався різкий запах алкоголю з порожнини рота. На поставлене запитання водій відповіді не надав. Згодом на вимогу поліцейських він перепаркував свій транспортний засіб. Після повторного запитання щодо вживання алкоголю ОСОБА_1 повідомив, що алкогольних напоїв не вживав.
У подальшому працівник поліції розпакував новий мундштук, встановив його до приладу та провів контрольний забір повітря, за результатами якого встановлено відсутність алкоголю в приладі (тест № 06588). Після проходження огляду водієм результат тестування становив 0,68 проміле, що свідчить про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Після оголошення результату огляду працівники поліції з`ясували у ОСОБА_1 , чи погоджується він із результатом тестування та чи бажає пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я. Водій зазначив, що алкогольні напої він не вживав. Поліцейські повторно запропонували йому пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, однак водій відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Після цього водія було повідомлено про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також водію були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, після чого працівники поліції приступили до оформлення адміністративних матеріалів.
На відеозаписах (файли 0017099_17199320251028184216_0003 та 0017099_17199320251028185716_0004) зафіксовано процес складання адміністративних матеріалів.
З відеозапису (файл 0017099_17199320251028191216_0005) вбачається, що згодом водія було ознайомлено з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився. Водночас він підтвердив ознайомлення з протоколом власним підписом та отримав його копію.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.
Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 4).
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.
Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він визнає, що дійсно перебував у транспортному засобі із працюючим двигуном та в подальшому на вимогу працівників поліції перепаркував транспортний засіб у іншому місці. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019). 
Апеляційний суд вважає що твердження про те, що керування транспортним засобом здійснюється тільки у тому випадку, коли внаслідок таких дій здійснюється рух (переміщення) транспортного засобу не відповідає правовому змісту, який було вкладено законодавцем у вказану правову норму. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особливості правового регулювання дорожнього руху передбачають певні дії водія транспортного засобу у конкретних дорожніх ситуаціях за яких водій зобов`язаний зупинити рух транспортного засобу з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, що не повинно розцінюватись як припинення ним керування транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом це фактично реальна можливість контролювати рух транспортного засобу. 
В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у отриманні реальної можливості контролювати використання транспортного засобу за своїм цільовим призначенням.
Про наявність такої можливості може свідчити отримання доступу до керування транспортним засобом, зокрема безпосереднє перебування на місці, яке передбачено для здійснення керування транспортним засобом, здійснення сукупності дій, які стосуються оцінки технічного стану транспортного засобу та вибір подальших керівних дій щодо використання транспортного засобу та їх реалізація.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки не керував транспортним засобом. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. 
Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що у разі незгоди водія транспортного засобу з результатами огляду, який був проведений поліцейським із застосуванням спеціального технічного приладу, то такий проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Разом з тим, відмова водія транспортного засобу від використання можливості спростувати позитивний результат огляду на стан сп`яніння шляхом повторного проведення огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, свідчить про те, що водій транспортного засобу повністю розуміє неефективність такого захисту своїх інтересів у зв`язку з тим, що дійсно перебуває у стані сп`яніння і відмовляється повторно проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки результати такого огляду додатково підтвердять попередній результат огляду, який був проведений поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу. 
Водій, який впевнений в тому, що він не перебуває у стані сп`яніння та який дійсно заперечує правильність позитивного результату огляду на стан сп`яніння, що був проведений поліцейським, зобов`язаний пройти повторний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі , а його відмова від проходження такого огляду свідчить, що він фактично погоджується з тим, що перебуває у стані сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння. 
Зокрема, законодавець передбачив, що за своїми правовими наслідками та рівнем відповідальності, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та порушення вимог п.2.5 ПДР України прирівнюється до правопорушення, яке стосується керування транспортним засобом у стані сп`яніння. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта з приводу неправомірності вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував правильність отриманого позитивного результату. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що дії працівників поліції мали ознаки провокації адміністративного правопорушення, оскільки як вбачається з відеозапису, працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень, здійснюючи перевірку документів водія та огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння. Будь-яких дій, спрямованих на схиляння чи спонукання ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять. Із дослідженого відеозапису вбачається, що вимога перепаркувати транспортний засіб була висловлена, ще до проходження водієм огляду на стан сп`яніння і встановлення факту перебування водія у стані сп`яніння та була зумовлена необхідністю належного розташування транспортного засобу відповідно до ПДР України та не свідчить про намір працівників поліції створити умови для вчинення правопорушення. 
Разом з тим, доводи щодо наявності провокації правопорушення додатково свідчать про, те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник повністю визнають факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння, оскільки провокація правопорушення можлива тільки за умови, що таке правопорушення дійсно було вчинено. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника адвоката Воробця Р.М. залишити без задоволення.
Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв