ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1455/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Юрченко В.С. 
без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакс Груп» (Україна, 61037, місто Харків, вулиця Соїча, будинок 2, ЄДРПОУ 41764351),
до Приватного підприємство «ПРЕСТИЖ БУД СЕРВІС» (Україна, 61166, місто Харків, вулиця Серпова, будинок 4, к. 711, ЄДРПОУ 39674290),
про стягнення заборгованості за договором,- 

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області, через систему «Електронний Суд», надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакс Груп», до Приватного підприємство «ПРЕСТИЖ БУД СЕРВІС», про стягнення 198 085,00 грн суми основного боргу, 18 479,70 грн інфляційного збільшення, та 6 706,06 грн 3% річних.
Судові витрати у сумі 3 328,00 грн позивач просив покласти на відповідача.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 922/1455/26 була передана на розгляд судді Юрченко В.С.
30.04.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1455/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотання, в порядку частини 7 статті 252 ГПК України, від відповідача не надходило.
22.05.2026, через систему «Електронний Суд», від відповідача надійшов відзив (вх. № 12455 від 25.05.2026), в якому останній просить відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 198 085,00 грн, оскільки ним була повністю погашена сума основної заборгованості в розмірі 198 085,00 грн за платіжними дорученнями № 3696 від 30.04.2026 на суму 100 000,00 грн та за № 3709 від 07.05.2026 на суму 98 085,00 грн. Крім того, Відповідач просить відмовити у стягненні з нього судового збору у розмірі 3 328,00 грн, з мотивів некоректного розрахунку Позивачем цих витрат, оскільки останнім не було застосовано коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у випадку подання процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі.
26.05.2026 ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив (вх. № 12455 від 25.05.2026).
Позивач не скористався своїм правом на формування своїх пояснень, міркувань та аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві доводів.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.
Як свідчать матеріали справи, 20.08.2025 між ПП «ПРЕСТИЖ БУД СЕРВІС» (далі за текстом - Замовник, Відповідач) та ТОВ «ЛАКС ГРУП» (далі за текстом – Виконавець, Позивач) було укладено Договір про надання послуги зі створення локальної мережі № 200825-25 (далі за текстом - Договір). 
Відповідно до п. 1.1 Договору, Виконавець надає Замовнику послуги зі створення локальної мережі за кодом ДК 021:20135:72710000-0 «Послуги у сфері локальних мереж» (надалі - „Послуги”), а Замовник зобов`язується їх прийняти та оплатити відповідно до умов даного Договору. 
Згідно п.1.2 Договору, вартість та характеристики Послуг, що Замовник одержує й оплачує відповідно до Договору, зазначені в Додатку № 1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною. 
Пунктом 2.4.1. Договору передбачено, що Замовник зобов`язується оплачувати належні по Договору платежі в повному обсязі на умовах даного Договору. 
Крім того, п. п. 3.2, 3.3, 3.4 Договору передбачено, що Замовник перераховує на поточний рахунок Виконавця суму за фактично надані Послуги за Договором протягом 5 (п`яти) банківських днів із дня підписання Акту приймання-передачі послуг. Виконавець надає Замовнику Акт приймання-передачі послуг із вказівкою їхньої вартості й обсягу. Загальна сума договору складає 348 085 грн 00 коп. (Триста сорок вісім тисяч вісімдесят п`ять гривень нуль копійок), у т. ч. ПДВ 58 014,17 грн. 
Відповідно до п. 4.3 Договору, у разі прострочення оплати послуг Виконавцю, Замовник повинен буде сплатити Виконавцю у на його вимогу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за надані послуги за кожен день прострочення.
Також п.5.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2025 року, а в частині взаємних розрахунків – до їх повного виконання. 
На виконання умов Договору, між Сторонами був підписаний Додаток №1 до договору №2008-25 від 20.08.2025 року під назвою «Калькуляція на закупівлю код ДК 021:20135:72710000-0 «Послуги у сфері локальних мереж», яким було узгоджено вартість та характеристики послуг на суму 348 085 грн, зокрема, визначено найменування послуги, її кількість, вартість та загальну суму послуги зі створення локальної мережі.
Додаток № 1 є невід`ємною частиною Договору про надання послуги зі створення локальної мережі № 200825-25.
22.08.2025 між Сторонами був підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16249 на загальну суму 348 085,00 грн, у т. ч. ПДВ 58 014,17 грн, відповідно до якого замовник зазначив, що не має претензій до виконавця по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) щодо виконаної послуги зі створення локальної мережі. 
10.03.2026 року Виконавець надіслав Замовнику претензію №1 про сплату коштів у розмірі 348 085,00 грн. 
18.03.2026, Відповідач, у відповідь на претензію, направив Позивачу лист №01/18 від 18.03.2026 року про визнання зобов`язань за договором про надання послуги зі створення локальної мережі № 200825-25 від 20.08.2025 у сумі 348 085,00 грн та гарантував оплату заборгованості до 20.04.2026 року в повному обсязі. 
Як встановлено за матеріалами справи, 15.04.2026 року Замовник сплатив на розрахунковий рахунок Виконавця грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3642 від 15.04.2026 року, що є частковим розрахунком відповідно до договірних зобов`язань. 
Однак, як-то вказує Позивач у позові, станом на дату подання позову (28.04.2026), Відповідач не сплатив залишок грошових коштів за надану послугу у сумі 198 085,00 грн.
У зв`язку з відсутністю з боку Відповідача повної оплати грошових коштів у сумі 198 085,00 грн за надану послугу, позивачем було сформовано позов для захисту його законних прав та інтересів.
Відповідач позовні вимоги не визнає, свою позицію обґрунтовує тим, що ним була повністю погашена позовна сума основного боргу в сумі 198 085,00 грн за платіжними дорученнями № 3696 від 30.04.2026 на суму 100 000,00 грн та за № 3709 від 07.05.2026 на суму 98 085,00 грн.
Крім того, відповідач зазначає, що оскільки основний борг ним повністю погашений, вини в затримці оплати наданих позивачем послуг немає.
Судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі “Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії” (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Враховуючи положення статей 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.
Предметом доказування у справі, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд самостійно оцінює докази, надані сторонами у справі, у їх сукупності, керуючись принципом вірогідності, передбаченим статтею 79 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з цією статтею, наявність обставин, на які посилається сторона, вважається доведеною, якщо докази, надані на їх підтвердження, є більш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування. Питання про вірогідність доказів суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, враховуючи всі обставини справи.
Предметом судового розгляду у справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 198 085,00 грн суми основного боргу, 18 479,70 грн інфляційного збільшення, та 6 706,06 грн 3% річних, а предметом доказування у справі, відповідно, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до стаття 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором. Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 205 Цивільного кодексу України).
Як-то визначено у статті 509 ЦК УКраїни, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір, який за своєю правовою суттю є договором про надання послуг, слугує підставою для виникнення у сторін за цим договором зобов`язань згідно зі статтями 11, 202, 509 ЦК України, і є обов`язковим для виконання його сторонами у відповідності з положеннямистатті 629 ЦК України.
Як встановлено з матеріалів справи, в рамках укладеного договору, Позивачем було надано Відповідачу послугу зі створення локальної мережі. Підставою виникнення у Відповідача обов`язку щодо здійснення з позивачем розрахунків - є підписаний двосторонній акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16249 від 22.08.2025 на суму 348 085,00 грн, який фіксує факт здійснення господарської операції та підтверджує відсутність у Замовника претензій до Виконавця з приводу об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) щодо послуги зі створення локальної мережі. 
За умовами пунктів 3.2, 3.3, 3.4 Договору передбачено, що Замовник перераховує на поточний рахунок Виконавця суму за фактично надані Послуги за Договором протягом 5 (п`яти) банківських днів із дня підписання Акту приймання-передачі послуг. Виконавець надає Замовнику Акт приймання-передачі послуг із вказівкою їхньої вартості й обсягу. Загальна сума договору складає 348 085 грн 00 коп (Триста сорок вісім тисяч вісімдесят п`ять гривень нуль копійок), у т. ч. ПДВ 58 014,17 грн. 
Враховуючи, що 22.08.2025 сторонами було підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16249 від 22.08.2025, то Відповідач мав присічну дату для перерахування грошових коштів за надану послугу у сумі 348 085,00 грн до 31.08.2025.
Позивач 10.03.2026 на адресу Відповідача надіслав претензію № 1 від 10.03.2026 (а. с. 15, том 1) з вимогою сплатити заборгованість в сумі 348 085,00 грн. 
У відповідь на претензію, Відповідач листом № 01/18 від 18.03.2026 визнав наявність заборгованості в розмірі 348 085,00 грн та гарантував здійснення оплати за Договором у повному обсязі до 20.04.2026.
З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2026 Відповідач здійснив часткове перерахування коштів Позивачу, в рахунок оплати послуг за Договором, на загальну суму 150 000,00 грн (а. с. 12, том 1).
На час подання позову (28.04.2026) повна сума боргу Відповідачем не була сплачена.
Водночас, судом встановлено, що під час розгляду справи в суді (позивач звернувся із даним позовом до суду 28.04.2026), Відповідачем була повністю погашена позовна сума основного боргу в сумі 198 085,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3696 від 30.04.2026 на суму 100 000,00 грн та за № 3709 від 07.05.2026 на суму 98 085,00 грн.
Таким чином, в межах розгляду даної справи, відповідачем була сплачена повністю сума основного боргу в сумі 198 085,00 грн.
Відповідач у відзиві наполягав на відмові у задоволенні позову щодо стягнення основного боргу у сумі 198 085,00 грн. 
В даному випадку, суд зазначає про відсутність процесуальних важелів спрямованих на відмову у задоволенні позовної вимоги позивача у сумі 198 085,00 грн, оскільки за матеріалами справи встановлено порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати грошових коштів за надану Позивачем послугу.
В той же час, за приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
З огляду на факт повної сплати відповідачем суми заборгованості під час розгляду справи, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 198 085,00 грн підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Суд попереджує сторін, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спором між сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
При цьому, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (у період, який вказано позивачем), дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Як свідчать умови договору, інший розмір відсотків річних (аніж той який передбачений статтею 625 Цивільного кодексу України), учасниками господарського договору не встановлено. Одночасно суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17,18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
З аналізу вищевикладеного слідує, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
При цьому, розмір боргу із урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
Враховуючи вищевикладене, судом було здійснено власний розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних в онлайн системі "Ліга Закон", відповідно до розрахунку суми позовних вимог та із урахуванням встановленої судом суми боргу за заявлений позивачем період, та встановлено, що похідних вимог здійснений Позивачем арифметично вірно, у зв`язку з чим до стягнення з Відповідача підлягає сума 18 479,70 грн інфляційного збільшення, та 6 706,06 грн 3% річних.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги в частині стягнення похідних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення похідних вимог. В частині стягнення основної заборгованості 198 085,00 грн - суд закриває провадження у справі через відсутність предмета спору.
У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у випадку подання процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі.
При розподілі судових витрат суд також приймає до уваги положення статті 130 ГПК України, та зауважує, що позивач має право на повернення з Державного бюджету України суми судового збору у сумі 2 362,07 грн, на підставі наданої до суду заяви з цього приводу.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд   

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного підприємство «ПРЕСТИЖ БУД СЕРВІС» (Україна, 61166, місто Харків, вулиця Серпова, будинок 4, к. 711, ЄДРПОУ 39674290) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакс Груп» (Україна, 61037, місто Харків, вулиця Соїча, будинок 2, ЄДРПОУ 41764351) суму інфляційного збільшення в розмірі 18 479,70 грн, 3% річних у розмірі 6 706,06 грн та судовий збір у сумі 300,33 грн.
Видати наказ після набрання законної сили рішення суду.
Закрити провадження у справі № 922/1455/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакс Груп» до Приватного підприємство «ПРЕСТИЖ БУД СЕРВІС» про стягнення заборгованості за договором, в частині стягнення основного боргу в сумі 198 085,00 грн, в зв`язку з відсутністю предмета спору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "29" червня 2026 р. 

Суддя		В.С. Юрченко