Провадження № 2/742/694/26 
Єдиний унікальний № 742/6631/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області 
в складі головуючого судді Давидчука Д.П., 
за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Капічуленко Сергій Іванович, до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, 
ВСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Капічуленко С.І. (далі – Позивач), через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – Відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач є власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та є користувачем земельних ділянок, частина яких перебуває у його приватній власності, а частина – у спільному користуванні з відповідачем. Відповідачу, який систематично перешкоджає спільному користуванню спільною частиною земельної ділянки, розміщуючи свій автомобіль на в`їзді, що унеможливлює вільний доступ Позивача до власної земельної ділянки, житла та господарських споруд. 
У зв`язку з вищевказаним просить суд визнати дії Відповідача такими, що перешкоджають користуванню спільною частиною земельної ділянки, зобов`язати Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом заборони паркування автомобіля, розміщення, зберігання інших речей та вчинення будь-яких інших протиправних дій відповідачем на земельній ділянці спільного користування за адресою АДРЕСА_2 та встановити порядок користування спільною частиною земельної ділянки. 
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Представником Відповідача – адвокатом Родіоновою О.О. подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги стороною Відповідача не визнаються та просить відмовити в позові з тих підстав, що у власності Відповідача перебуває №/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 . Згідно з генеральним планом технічного паспорту будинку від входу до двору вздовж території розміщений двір загального користування Відповідача та Позивача. Ліворуч від входу знаходяться будинки Відповідача та Позивача, а праворуч – господарські будівлі Відповідача. Розміщення будівель і споруд на земельній ділянці не перешкоджає безперешкодному проходу та доступу до будівель і споруд Позивача. 
При паркуванні власного транспортного засобу Відповідач залишає його якомога ближче до правого краю двору та виганяє його за проханням Позивача в разі потреби. Також Позивач не навів жодних доказів створення йому перешкод таким розміщенням транспортного засобу. 
Щодо позовної вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою Відповідач зазначив, що рішенням Народного Суду .м Прилуки від 30.01.1981 р. в справі №2-64 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 встановлено порядок користування земельною ділянкою, а тому повторний розгляд цього питання є неможливим. 
ІІІ. Позиції сторін.
У судове засідання Позивач та його представник з`явилися, позовні вимоги підтримали з мотивів та підстав, вказаних у позовній заяві. 
Позивач в судовому засіданні зазначив, що в його власності перебуває частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , відповідачу належить частина будинку по АДРЕСА_2 . При цьому частина земельної ділянки між будинками та господарськими спорудами є двором загального користування. На вказаній земельній ділянці Відповідач періодично паркує свій автомобіль, чим створює перешкоди для користування двором та незручності для доступу до будинку. 
Відповідач та його представник у судове засідання з`явились. Проти позову заперечили, зазначивши, що зазначена земельна ділянка є двором загального користування, а тому нею користуються спільно як позивач, так і відповідач. Відповідач паркує свій автомобіль ближче до правого краю двору, зі сторони своїх господарських будівель, щоб не створювати перешкоди в доступу до будинку Позивача. Такий порядок не створює перешкод у доступі до житлових та господарських будівель і споруд. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом пр. оправо власності НОМЕР_1 від 26.12.20212 (а.с. 12).
Також у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка №7410700000:03:006:0214 площею 0,67 га та земельна ділянка №7410700000:03:006:0212 (а.с. 10-11). 
Відповідачу ОСОБА_2 належить на парві власності 3/10 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівельпо АДРЕСА_2 , розміщених на земельній ділянці площею 1374 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.1986 (а.с. 47-48) та свідоцтва про право власності від 29.12.2012 № НОМЕР_2 (а.с. 49). 
Згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна на цій земельній ділянці розміщені житловий будинок площею 53,7 кв.м., зазначений в плані під літ А-1 сарай Б-1, сарай В-1, сарай Г-1, огорожа, вбиральня У-1. 
Рішенням народного суду м. Прилуки від 30.01.1981 у справі №2-64 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_3 : ОСОБА_5 виділено в користування частину городу під №1 площею 67 кв. м. та 353 кв.м., а ОСОБА_4 - під № 2 площею 109 кв. м. та 311 кв.м. із залишенням в їх спільному користуванні двору із забудовами загальною площею 552 кв.м., як це зазначено на схемі Прилуцького МБТІ.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду.
Суть спору у цій справі полягає у визначенні наявності перешкод з боку позивача у користуванні спільною земельною ділянкою, а також необхідності встановлення порядку користування спільною частиною цієї земельної ділянки. 
Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як встановлено судом, предметом спору в цій справі є порядок користування спільною земельною ділянкою двору площею 552 кв. м. 
Оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у спільному користуванні обох співвласників, оскільки вона забезпечує безперешкодний доступ до будівель і споруд кожного із власників, користування цією ділянкою має здійснюватись спільно обома співвласниками. 
З цих же мотивів кожен зі співвласників вправі вимагати усунення перешкод у користуванні цією земельною ділянкою, в тому числі від інших співвласників. 
Судом встановлено, що Відповідач періодично розміщував на цій спільній земельній ділянці належний йому автомобіль. При цьому дозволу іншого співвласника на його розміщення чи паркування не надавалося. 
Таким чином, суд приходить висновку, що останнім порушено порядок користування земельною ділянкою спільного користування, а відтак позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони паркування автомобіля та розміщення інших речей чи майна на спільній земельній ділянці підлягають задоволенню. 
Щодо позовних вимог про визначення порядку користування спільною частиною земельної ділянки суд зазначає наступне. 
Рішенням народного суду м. Прилуки від 30.01.1981 у справі №2-64 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_3 : ОСОБА_5 виділено в користування частину городу під №1 площею 67 кв. м. та 353 кв.м., а ОСОБА_4 - під № 2 площею 109 кв. м. та 311 кв.м. із залишенням в їх спільному користуванні двору із забудовами загальною площею 552 кв.м.
Вказане рішення встановило, яку частину будівель, споруд та земельних ділянок передати сторонам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Саме ці об`єкти в подальшому набули у власність відповідно Позивач та Відповідач. Правовий режим спільної земельної ділянки, що перебуває в спільному користуванні згідно з цим рішенням, залишився незмінним, а відтак суд не вбачає підстав повторно переглядати вже встановлений порядок користування. 
VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивачем сплачено при поданні позову до суду судовий збір в сумі 968,96 грн. за 1 позовну вимогу немайнового характеру. 
Натомість позовна заява включає 2 позовні вимоги немайнового характеру. 
Оскільки позовна заява подана позивачем у 2025 році через підсистему «Електронний суд», розмір несплаченого судового збору становить 968,96 грн за 1 позовну вимогу немайнового характеру. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як суд задовольняє позовні вимоги в частині однієї позовної вимоги та відмовляє в іншій, з Позивача на користь держави підлягає присудженню несплачена частина судового збору в сумі 968,96 грн, а з Відповідача на користь Позивача – 968,96 грн. 
Керуючись статтями:4,5,12,13,76-81,89,258,263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Капічуленко Сергій Іванович, до ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Родіонова Ольга Олександрівна про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення порядку користування земельною ділянкою – задовольнити частково. 
Визнати дії Відповідача такими, що перешкоджають користуванню спільною частиною земельної ділянки, та зобов`язати Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом заборони паркування автомобіля, розміщення, зберігання інших речей та вчинення будь-яких інших протиправних дій відповідачем на земельній ділянці спільного користування за адресою АДРЕСА_2 .
У решті позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 968,96 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 25.04.2026. 

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК