ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року	справа № 380/24874/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач) в якій просить: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у відмові в наданні інформації та документів на адвокатський запит ОСОБА_1 від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25;
- зобов`язати Перший відділ (м. Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути в порядку та строки, визначені статтею 20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, адвокатський запит Колтоновського Олександра Олександровича від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25 та надати запитувану інформацію і документи.
В обґрунтування позову вказав, що на підставі укладеного договору про надання професійної правничої допомоги адвокат Колтоновський О.О. здійснює представництво інтересів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 24 листопада 2025 року засобами АТ «Укрпошта» адвокат направив до відповідача рекомендованим поштовим відправленням адвокатський запит від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25 із копіями свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордера на надання правової допомоги. У вказаному адвокатському запиті відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 23, ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат просив надати: інформацію про внесення відповідачем до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей щодо ОСОБА_2 (порушення правил військового обліку, розшук, необхідність доставлення для складення протоколу); інформацію про уповноважену службову особу, якою здійснюється адміністрування реєстру та внесено відповідні відомості; інформацію про особу, яка надала вказівку на внесення таких відомостей; обставини, що стали підставою для включення до реєстру відомостей про порушення; копії складених протоколів та постанов у справах про адміністративні правопорушення; копії звернень до поліції для здійснення адміністративного затримання та доставки клієнта; копії накази про призначення та посадові інструкції відповідних службових осіб. Листом від 29.11.2025 № 5763 відповідач відмовив у наданні інформації. Відповідь мотивована посиланнями на ст. 68 Конституції України, п. 3 ст. 21 Закону України «Про інформацію», ст. 8 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та визначенням переліку «службових даних» військовозобов`язаних, а також вказівкою на те, що надання такої інформації є можливим лише самому громадянину, а не третім особам, і що ОСОБА_2 може самостійно отримати відомості через додаток «РЕЗЕРВ+». Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки: запитувана інформація та документи не є інформацією з обмеженим доступом у розумінні законів України; адвокат має право на отримання інформації в інтересах клієнта; єдиним виключенням із обов`язку надати відповідь є наявність режиму обмеженого доступу; посилання відповідача на ст. 8 Закону № 1951-VIII є неналежним, оскільки запитувалися не персональні службові дані, а документальні підстави здійснених процедур.
Ухвалою суду від 25.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
29.01.2026 від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив. Відповідач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 надано відповідь від 29.11.2025 № 5763, у зв`язку з чим факту бездіяльності немає. Щодо суті відмови зазначив, що: службові дані призовників (перелічені у ст. 8 Закону № 1951-VIII) є інформацією з обмеженим доступом, яка може надаватися лише самому громадянину; реєстр «Оберіг» є державним інформаційним ресурсом, відомості якого надаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів; третім особам така інформація не надається. Відповідач також повідомив, що ОСОБА_2 значиться порушником ВО з 27.10.2025, не прибув за повісткою № 5041399 на 14.10.2025 для уточнення даних, ухиляється від проходження ВЛК, а відповідні відомості було правомірно внесено до реєстру «Оберіг». Просив у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 02.03.2026 прийнято адміністративну справу №380/24874/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії до провадження судді Желік О.М.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та встановив таке.
Колтоновський Олександр Олександрович є адвокатом, який на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги здійснює представництво інтересів ОСОБА_2 .
24 листопада 2025 року засобами АТ «Укрпошта» позивач надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 рекомендованим поштовим відправленням адвокатський запит від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25 з доданими до нього копією витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_2 , копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копією ордера на надання правової допомоги.
Адвокатським запитом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 23, ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позивач просив надати інформацію про: внесення відомостей щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з питань порушення правил військового обліку, розшуку та необхідності доставлення до відділу для складення протоколу; уповноважену службову особу відділу, якою здійснюється адміністрування реєстру та якою внесено відповідні відомості; службову особу, яка надала вказівку на таке внесення; обставини, що стали підставою включення відповідних відомостей до реєстру; складені протоколи та постанови в адміністративних справах щодо ОСОБА_2 , а також надіслати належним чином засвідчені копії відповідних документів.
Листом від 29.11.2025 № 5763, відповідач відмовив у наданні інформації та документів на адвокатський запит, посилаючись на статтю 8 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та статтю 21 Закону України «Про інформацію», вказавши, що надання такої інформації можливе лише безпосередньо громадянам, яких це стосується, а не третім особам.
Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит – це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів, крім посвідчених копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордера або доручення, забороняється.
Частиною 2 ст. 24 Закону № 5076-VI встановлено, що орган державної влади, якому направлено адвокатський запит, зобов`язаний не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Таким чином, обов`язок надати відповідь на адвокатський запит є беззаперечним, а єдиним виключенням з цього правила є наявність у запитуваних документах чи відомостях режиму обмеженого доступу. При цьому обов`язок доведення наявності такого режиму лежить на суб`єкті владних повноважень.
Правовідносини щодо доступу до інформації регулює Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі – Закон № 2939-VI). Статтею 6 цього Закону встановлено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про інформацію» № 2657-XI за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Стаття 21 того ж Закону визначає, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Таємна інформація – інформація, яка містить державну та іншу передбачену законом таємницю, розголошення якої завдає шкоди особі, суспільству і державі. Службова інформація – інформація, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, і доступ до неї обмежено відповідно до законодавства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 у справі № 826/7244/18 сформулювала висновок про те, що визнання розпорядником певної інформації як службової не означає автоматично, що вона є такою у розумінні Закону № 2939-VI. Для визнання інформації службовою необхідно, щоб вона відповідала ознакам, передбаченим ст. 9 Закону № 2939-VI. Цей висновок є обов`язковим для врахування при розгляді даної справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 9901/510/18 (сформульовано принцип трискладового тесту обмеження доступу до публічної інформації: обмеження доступу до інформації є правомірним лише за одночасної наявності трьох умов: (1) інформація визначена законом як інформація з обмеженим доступом; (2) розголошення може завдати істотної шкоди певним легітимним інтересам; (3) шкода від розголошення переважає суспільний інтерес в її отриманні. Відсутність будь-якої з цих складових означає, що відмова у наданні інформації є протиправною. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 1240/2978/18 та від 29.11.2019 у справі № 807/178/18.
З цього приводу суд зазначає, що відповідач обґрунтовує відмову посиланням на ст. 8 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» № 1951-VIII, якою визначено перелік службових даних призовників (відомості про виконання військового обов`язку, результати ВЛК, проходження альтернативної служби, участь у бойових діях). Суд звертає увагу, що адвокатський запит від 24.11.2025 стосувався не зазначених службових даних як таких, а таких відомостей та документів: документальних підстав внесення записів до реєстру «Оберіг» (звернення до поліції, форма, дата, вихідний номер); даних про уповноважену службову особу, яка здійснювала адміністрування реєстру (прізвище, посада, звання) та особу, що видала відповідну вказівку; протоколів та постанов у справах про адміністративні правопорушення за ст. 210, 210-1 КУпАП щодо клієнта (або підтвердження відсутності таких); наказів про призначення та посадових інструкцій зазначених посадових осіб.
Протоколи та постанови у справах про адміністративні правопорушення не є службовими даними у розумінні ст. 8 Закону № 1951-VIII. Права особи на ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення та отримання їх копій прямо передбачені ст. 268, ст. 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Звернення до органів Національної поліції щодо здійснення доставлення є актом реалізації публічно-владних повноважень і жодним чином не підпадає під режим службової таємниці. Накази про призначення та посадові інструкції працівників органів публічної влади є відкритою інформацією за змістом Закону № 2939-VI.
Суд враховує, що відповідач у своїй відповіді від 29.11.2025 № 5763 не навів жодного обґрунтування того, в чому саме полягає «істотна шкода» від розголошення запитуваних відомостей, якому легітимному інтересу (обороноздатності держави, конкретним охоронюваним правам чи інтересам) загрожує їх надання, та чому ця шкода переважає суспільний інтерес у здійсненні адвокатом своїх функцій. Відповідач обмежився загальними посиланнями на ст. 68 Конституції та переліком «службових даних» зі ст. 8 Закону № 1951-VIII, що не відповідає стандарту обґрунтування відмови, встановленому ВП ВС у справі № 9901/510/18.
Крім того, надання адвокату інформації про документальні підстави внесення записів до реєстру «Оберіг» та про наявність або відсутність складених протоколів у справах про адміністративні правопорушення відповідає суспільному інтересу у забезпеченні належного захисту прав осіб, щодо яких здійснюються заходи у сфері мобілізаційної підготовки. Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Надання адвокату запитуваних відомостей є необхідним для повноцінного виконання ним своїх функцій із захисту клієнта.
Окремо суд оцінює посилання відповідача на те, що інформацію ОСОБА_2 може отримати самостійно через додаток «РЕЗЕРВ+». Суд відхиляє цей аргумент як невідносний, оскільки адвокатський запит є самостійним правовим механізмом збирання адвокатом доказів та інформації, передбаченим ст. 24 Закону № 5076-VI, і жоден закон не пов`язує обов`язок відповіді на такий запит із наявністю або відсутністю інших способів отримання аналогічних відомостей. Крім того, функціонал «РЕЗЕРВ+» передбачає отримання відомостей самим військовозобов`язаним, а не документів, що є підставами для внесення записів до реєстру, наказів та посадових інструкцій.
Суд також перевіряє доводи відповідача про відсутність бездіяльності, оскільки ним надано відповідь № 5763 від 29.11.2025. Суд зазначає, що неправомірна (незаконна) відмова у наданні інформації в судовій практиці розглядається як бездіяльність суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України, оскільки такий суб`єкт не вчинив саме тих дій, до яких був зобов`язаний законом (надати інформацію та копії документів). Формальне надання листа-відмови без виконання юридичного обов`язку не усуває бездіяльності.
З урахуванням висновків Верховного Суду, викладеного у справах № 826/7244/18, № 9901/510/18, № 1240/2978/18, № 807/178/18 та беручи до уваги, що відповідач не провів обов`язкового трискладового тесту, не обґрунтував належним чином посилання на обмежений доступ до запитуваної інформації, а запитувані документи (у більшості своїй) взагалі не належать до інформації з обмеженим доступом, суд дійшов висновку, що бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка полягає у відмові надати інформацію та документи на адвокатський запит від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25, є протиправною.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суду про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання відповідача вчинити дії суд може зазначити спосіб виконання рішення.
Ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача розглянути адвокатський запит від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25 у порядку та строки, передбачені ст. 24 Закону № 5076-VI, та надати запитувану інформацію і документи з урахуванням обов`язку щодо виключення лише дійсно обмеженої інформації у розумінні ч. 7 ст. 6 Закону № 2939-VI (але не відмови у наданні документа в цілому) і прийнятих при цьому висновків Верховного Суду. Цей підхід відповідає принципу процесуальної економії, сформульованому у постанові ВС від 31.05.2022 у справі № 280/5247/20, та виключає необхідність повторного звернення до суду.
Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, суд зазначає, що така не може бути вказана як позовна вимога, як це зазначено позивачем.
Зі змісту ст. 249 КАС України слідує, що окрема ухвала суду - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників і може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено певне правопорушення.
Необхідність їх винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.
Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов`язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.
При цьому, заявником не обґрунтовано допущення відповідачем порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, яке могло б бути визнано підставою для винесення окремої ухвали.
Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з урахуванням того, що судом задоволено позовну вимогу немайнового характеру, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у відмові в наданні інформації та документів на адвокатський запит ОСОБА_1 від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) розглянути в порядку та строки, визначені статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, адвокатський запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 24.11.2025 вих. № 49-Д/Зп-25 та надати запитувану інформацію і документи, за виключенням лише тих частин документів, які містять інформацію з обмеженим доступом (із наданням решти документів у ретушованому вигляді).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.