ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/3942/25 пров. № А/857/34570/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмич С. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання – Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №380/3942/25 за адміністративним позовом Інноваційно-промислового підприємства «Електрон»- дочірнього підприємства ПрАТ «Концерн-Електрон» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
суддя в 1-й інстанції – Костецький Н. В.,
дата ухвалення рішення – 28 травня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 28 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач – Інноваційно-промислове підприємство «Електрон»- дочірнє підприємство ПрАТ «Концерн-Електрон» звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми “Ш” Головного управління ДПС у Львівській області №49830/13-01-04-07/22412772 від 18 листопада 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми “Ш” Головного управління ДПС у Львівській області №49830/13-01-04-07/22412772 від 18 листопада 2024 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що за результатами камеральної перевірки позивача встановлено, що ІПП «Електрон» - дочірнього підприємства ПрАТ «Концерн-Електрон» порушено п.287.3 ст.287 ПК України, а саме: порушення термінів сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010400), що тягне за собою відповідальність у виді штрафних санкцій передбачених ст.124 ПКУ. Вказує, що у спірних правовідносинах визначення терміну сплати грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, щокварталу до 30 числа місяця, то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну, отже – 29 липня 2024 року. Водночас, коли у тесті визначено «включно до 30 числа», то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 30 число місяця. Зазначає, що відповідно до ПКУ, зобов`язання вважається виконаним не в момент відправки платежу, а в момент зарахування на відповідний рахунок бюджету. Згідно з абз.б пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України, передбачено сплату до 30-го числа, без уточнення «включно», отже граничним терміном є 29-те число. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, яке винесено з дотриманням усіх норм чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що підприємство є власником нежитлової нерухомості та відповідно до вимог ст.266.1 ПК України є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Вказує, що підприємством самостійно визначено та подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік, в якій задекларовано суми податкових зобов`язань до сплати. Згідно з рядком 6.1. податкової декларації величина податкового зобов`язання за податковий (звітній) період підприємства становила – 1992 306,15 грн, квартальний внесок – 498 076,56 грн. Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний рік сплачується юридичними особами авансовими внесками щокварталу до 30-го числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації (пп.266.10.1 Податкового кодексу України). Враховуючи вищевказану вимогу законодавства, 30 липня 2024 року підприємством було сплачено обов`язковий платіж з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2-й квартал 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією №3266 від 30 липня 2024 року. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Представник відповідача (апелянта) – Черевка М. М. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача – Бабин А.С. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Фінансово-лізингова компанія “Електрон-Лізинг” – дочірнє підприємство ПрАТ “Концерн-Електрон” 09 грудня 2024 року було перейменовано у Інноваційно-промислове підприємство “Електрон” – дочірнє підприємство ПрАТ “Концерн-Електрон”.
Відповідно до п.266.1 ст.266 ПК України позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
На підставі підп.20.1.4 п.20.1. ст.20 розділу І, п.75.1 ст.75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку, визначеному п.76.2 ст.76 розділу ІІ Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Львівській області провело камеральну перевірку ФЛК “Електрон-Лізинг” щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, про що складено Акт від 11 листопада 2024 року №47850/13-01-04-07/22412772.
Згідно з вказаним Актом, проведеною перевіркою встановлено: документ, яким узгоджено суму податку - 9031458159, дата подання документу (звітності) – 29 липня 2024 року, дата фактичної сплати – 30 липня 2024 року, кількість днів прострочення – 1, сума податкового боргу – 498071,43 грн, сума штрафних санкцій – 24903,57 грн.
За результатами проведення камеральної перевірки встановлено порушення ФЛК “Електрон-Лізинг” вимог п.57.1 ст.57, п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України №2755-Vl від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, а саме – порушення термінів сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафних санкцій передбачених ст.124 ПКУ. Про терміни сплати узгодженого податкового зобов`язання інформація міститься в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку та знаходиться у вільному доступі. Для забезпечення виконання обов`язку зі сплати податкового зобов`язання платник податків був обізнаний з інформацією щодо бюджетного рахунку, який розміщено на сайті ДПС та в електронному кабінеті платника податку. ФЛК “Електрон-Лізинг” самостійно визначив та подав декларацію податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в яких задекларував суми податкових зобов`язань до сплати. Вказані декларації складені і підписані відповідно до статті 48 Кодексу, та подана у спосіб визначений діючим законодавством. При цьому за попередні звітні періоди своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. В електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків. Таким чином, ФЛК “Електрон-Лізинг” було обізнано з вимогами Кодексу в частині своєчасності та повноти сплати плати за землю, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у визначені законодавством терміни, а також з порядком перерахування узгодженого грошового зобов`язання до бюджету. За даними ІТС “Управління документами” ГУ ДПС у Львівській області з боку платника податків, відсутнє інформування ГУ про обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань. Отже платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.
На підставі Акту від 11 листопада 2024 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми “Ш” №49830/13-01-04-07/22412772 від 18 листопада 2024 року, яким за порушення правил сплати грошового зобов`язання – затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов`язання в сумі 498071,43 грн, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції – штраф у розмірі 5% (24903,57 грн).
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, 06 грудня 2024 року позивач подав скаргу до Державної податкової служби України.
За результатами розгляду скарги позивача, ДПС України 04 лютого 2025 року винесло рішення №3295/6/99-00-06-03-02-06, яким залишено оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся у суд із цим позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що твердження податкового органу про те, що кінцевим строком виконання такого зобов`язання є 29 липня 2024 року, є помилковим, оскільки відповідно до положень абз.«б» пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України, юридичні особи сплачують податкове зобов`язання за звітний рік авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що настає після звітного кварталу, а відтак останнім днем для сплати позивачем грошового зобов`язання є 30 липня 2024 року, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми “Ш” №49830/13-01-04-07/22412772 від 18 листопада 2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Приписами пункту 21.1 ст.21 ПК України передбачено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
За змістом пп.20.1.4, 20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно зі ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За змістом ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.
За змістом п.56.11 ст.56 ПК України грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.
Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За змістом п.75.1.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, в силу вимог пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, є предметом камеральної перевірки.
Відповідно до п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Згідно з пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного ППР) платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
За змістом абз. “б” пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.
Як вбачається з матеріалів справи, Інноваційно-промислове підприємство «Електрон»- дочірнє підприємство ПрАТ «Концерн-Електрон» подало податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік, в якій задекларувало суми податкових зобов`язань до сплати. Так, згідно з рядком 6.1. податкової декларації, величина податкового зобов`язання за податковий (звітній) період підприємства становила - 1 992 306,15 грн, квартальний внесок - 498 076,56 грн.
12 лютого 2024 року позивачем подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2-й квартал 2024 року (реєстраційний номер 9031458159).
Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний рік сплачується юридичними особами авансовими внесками щокварталу до 30-го числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації (пп.266.10.1 Податкового кодексу України).
30 липня 2024 року позивачем сплачено обов`язковий платіж з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 498076,56 грн за 2-й квартал 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 липня 2024 року №3266 (а.с. 18).
Разом з тим, за результатами проведеної камеральної перевірки контролюючий орган встановив, що позивачем прострочено сплату грошового зобов`язання у розмірі 498076,56 грн на 1 календарний день.
Відповідно до п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.109.3 ст.109 ПК України у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктом .2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
За змістом п.112.2 ст.112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Пунктом 112.7 статті 112 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, необхідною умовою притягнення платника податків до фінансової відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого пунктами 124.1-124.3 статті 124 ПК України, є наявність умисних дій та вини такого платника податків, що зумовлює обов`язок контролюючого органу під час перевірки встановити доведеність обставин, які б свідчили про цілеспрямоване створення платником податків умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.
Зі змісту спірного податкового повідомлення-рішення вбачається, що контролюючим органом застосовано до позивача штраф у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, як за діяння, передбачені пунктом 124.1 статті 124 ПК України. 
Разом з тим, в акті перевірки контролюючим органом не зазначено обставини та не доведено фактів, які свідчили б про умисне порушення платником податків строку сплати грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.1, 2 ст.251 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно з ч.1,2 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч.2,3 ст.254 ЦК України до строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.
Згідно з ч.1. ст.255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відповідно до сформованої сталої позиції щодо застосування прийменників "до" і "по" у нормативних актах, а також договорах, зокрема, відповідно до неї прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь, що свідчить про помилковість доводів контролюючого органу на те, що 29 липня 2024 року є останнім днем виконання грошового зобов`язання позивачем.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження податкового органу про те, що кінцевим строком виконання такого зобов`язання є 29 липня 2024 року, є помилковим, оскільки відповідно до положень абз.«б» пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України, юридичні особи сплачують податкове зобов`язання за звітний рік авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що настає після звітного кварталу, відтак останнім днем для сплати позивачем грошового зобов`язання є 30 липня 2024 року, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми “Ш” №49830/13-01-04-07/22412772 від 18 листопада 2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №380/3942/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 17 червня 2026 року.