707/2074/26 
2-а/707/21/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
12 червня 2026 року м. Черкаси   
Черкаський районний суд Черкаської області, який діє як адміністративний суд, у складі:
головуючого судді – Морозова В.В.
за участі: секретаря судового засідання – Швидкої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача – адвокат Накоп`юк Я.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, у якому просить суд:
- постанову по справі про адміністративне правопорушення № 515 від 27.02.2026, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, – скасувати. 
- провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - закрити;
- судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що у лютому 2026 року ОСОБА_1 виявлено у застосунку «Резерв+» відображаються відомості про наявність порушень правил військового обліку, зокрема: «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП», у зв`язку з чим 12.07.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі також відповідач-1 або ІНФОРМАЦІЯ_4 ) направлено звернення до правоохоронних органів для примусового затримання та доставлення до органів ТЦК та СП для оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, що підтверджується витягом від 20.02.2026 – електронним (еВОД) № 130620231388257800014.
З огляду на вказане та оскільки в застосунку «Резерв+» (електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста) з невідомих причин заява не відправлялась, то 24.02.2026 позивачем згідно зі ст. 279-9 КУпАП засобами поштового зв`язку відправлено заяву щодо неоспорення порушення та згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Так, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 винесено постанову від 03.03.2026 № R390938 (підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису та надійшла до застосунку «Резерв+») про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої вбачається, мовою тексту: «За результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_3 не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».
Представник позивача зазначає, що не погоджуючись з накладенням адміністративного стягнення, позивач оскаржив постанову до Черкаського районного суду Черкаської обасті. 
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2026 у справі № 707/919/26 прийнято до розгляду адміністративний позов позивача та поміж іншого витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_5 належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема: повістки, відомості про яку внесені до постанови від 03.03.2026 № R390938 та доказів її направлення/вручення чи повернення поштового відправлення. 
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22.04.2026 у справі № 707/919/26 (набрало законної сили 08.05.2026) скасовано постанову від 03.03.2026 № R390938, а провадження про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в закрито з мотивів, зокрема, мовою тексту: «В свою чергу, відповідачем не надано відзиву, не надано матеріали справи про адміністративне правопорушення, які витребовувались судом, а тому суд вважає, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності».
В подальшому, 13.05.2026 позивачем виявлено, що у застосунку «Дія» відображаються відомості про наявність виконавчого провадження № 80987415, відкритого постановою від 12.05.2026. 
Також, з матеріалів АСВП установлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження була постанова № 515 від 27.02.2026 винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до якої вбачається, мовою тексту: « ОСОБА_1 не з`явився 02.07.2025 року на 14:00 годину по повістці № 4036193 до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних, яка була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 19.06.2025 року. Цим він порушив обов`язок, визначений пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів. ОСОБА_1 особисто надав заяву про визнання адміністративного правопорушення та проханням розглянути справу за його відсутність.
Відповідно до абзацу 4 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 р. (надалі в тексті - Порядок проведення призову), належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. 
Повістка № 4036193 про виклик ОСОБА_1 на 02.07.2025 року повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з відміткою Укрпошти вручено одержувачу; відповідно до абз. 4 пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову, належним підтвердженням оповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 є день проставлення відмітки про вручено одержувачу за вказаною адресою. Наведеним підтверджується, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, визначене ч. 3 ст. 210 КУпАП як порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період. Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий і сімейний стан, відсутність обставини, що пом`якшують та обставина, що обтяжують відповідальність, керуючись ст. 283, 284 КУпАП»
Представник позивача звертає увагу суду, на те, що про винесення постанови № 515 від 27.02.2026 позивача не повідомлено та будь-яким іншим способом не надано дану постанову. 
При цьому, представник позивача вказує, що про існування вказаної постанови позивач дізнався з матеріалів виконавчого провадження в АСВП, які також не містять будь-яких доказів направлення оскаржуваної постанови позивачеві.
Зокрема, представник позивача вказує, що у силу приписів ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки за неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_6 позивача згідно постанови від 03.03.2026 № R390938 вже притягнуто до адміністративної відповідальності, то накладення адміністративного стягнення на підставі постанови від 27.02.2026 № 515 є недопустимим.
Крім того, на переконання представника позивача 03.07.2025 уповноваженим особам ТЦК та СП достовірно було відомо, що позивач не прибув 02.07.2025 за повісткою, а тому 03.10.2025 сплинув строк накладення адміністративного стягнення, а тому, постанова № 515 від 27.02.2026 винесена без дотримання вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження відносно позивача – закриттю.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 21 травня 2026 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 10 червня 2026 року; запропоновано відповідачам протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, та доказів до нього.
Зокрема, відповідачів  ІНФОРМАЦІЯ_7  та  ІНФОРМАЦІЯ_8  було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення ухвали суду за місцезнаходженням та через «Електронний кабінет». 
Ухвалу судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 21 травня 2026 року про відкриття провадження у справі ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 отримали через «Електронний кабінет» 22 травня 2026 року.
Поштове відправлення ІНФОРМАЦІЯ_6 отримане 01 червня 2026 року.
Поштове відправлення ІНФОРМАЦІЯ_6 отримане 28 травня 2026 року. 
Крім того, представником позивача – адвокатом Накоп`юком Я.В. надано до суду докази надсилання позовної заяви з додатками ІНФОРМАЦІЯ_9 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до зареєстрованих Електронних кабінетів відповідачів, що підтверджується квитанціями № 7120733 та № 7120734 від 15 травня 2026 року.
08 червня 2026 року, представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 – ОСОБА_4 через підсистему «Електронний суд» скеровано до суду відзив на позовну заяву разом з доказами направлення його копій позивачу, у якому останній заявлені позовні вимоги не визнає та просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтовування відзиву на позовну заяву зазначив, що саме начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянув матеріали адміністративної справи та в подальшому прийнявши рішення – притягнув до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не ІНФОРМАЦІЯ_8 , який не складав постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно громадянина ОСОБА_1 .
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 , вважає, що в цій адміністративній справі являється не належним відповідачем, який не зможе у разі доведення, що дійсно право громадянина ОСОБА_1 було порушено, скасувати вищезазначену постанову № 515 від 27.02.2026 про адміністративне правопорушення, оскільки буде наявне порушення прав юридичної особи, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09 червня 2026 року представником позивача – адвокатом Накоп`юком Я.В. через підсистему «Електронний суд» скеровано до суду відповідь на відзив разом з доказами направлення його копій відповідачам, у якому він не погодився із доводами відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , наведеними у відзиві на позовну заяву, та наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог.
10 червня 2026 року розгляд справи відкладено до 12 червня 2026 року, тому, що станом на 10 червня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_6 , не подано до суду відзиву на позовну заяву та останнім днем для надіслання відзиву на позовну заяву для відповідача є 07 червня 2026 року. Оскільки, 07 червня 2026 року припадає на вихідний день (неділя), тому останні днем для подачі відзиву на позовну заяву варто рахувати 09 червня 2026 року.
Правом на подачу відзиву на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_10 не скористався.
Також, правом на подачу письмових заперечень на відповідь на відзив відповідачі не скористалися
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи.
Враховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а в матеріалах справи достатньо даних про їхні права та взаємовідносини, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинв адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що 27 лютого 2026 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 515 (яку надав суду позивач до позовної заяви) ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що:
- « ОСОБА_1 не з`явився на 14 годину 00 хвилин 02 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних по повістці № 4036193, яка була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 19 червня 2025 року. Цим він порушив обов`язок, визначений пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих мною документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.
ОСОБА_1 особисто надав заяву про визнання адміністративного правопорушення з проханням розглянути справу за його відсутності.
Повістка № 4036193 про виклик ОСОБА_1 на 02 липня 2025 року повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з відміткою Укрпошти вручено одержувачу; відповідно до абз. 4 пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову, належним підтвердженням оповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 є день проставлення відмітки про вручено одержувачу за вказаною адресою. 
Наведеним підтверджується, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, визначене ч. 3 ст. 210 КУпАП як порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період».
Правомірність та обґрунтованість даної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
На підставі вищевказаної постанови № 515 від 27 лютого 2026 року державним виконавцем Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тараненко І.М. 12 травня 2026 року відкрито виконавче провадження № 80987415 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 34 000 грн 00 коп. та виконавчого збору у розмірі 3 400 грн 00 коп.
Відповідно до копії військово-облікового документу «Резерв +» установлено, що 12 липня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до Нацполіції в зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 за повісткою до ТЦК та СП.
Таким чином, установлено, що станом на 12 липня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_11 було достеменно відомо, про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, а саме те, що останній не з`явився на 14 годину 00 хвилин 02 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних по повістці № 4036193.
Окрім того, судом установлено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 03 березня 2026 року винесено постанову № R390938 (підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису та надійшла до застосунку «Резерв+») про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до вищевказаної постанови: «За результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області (справа № 707/919/26) від 22 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 – задоволено. Скасовано постанову № R390938 від 03 березня 2026 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3ст. 210-1 КУпАП, провадження в адміністративній справі закрито.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтями 6, 7 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. ст. 9, 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Диспозицією ч. 3 ст. 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, тобто, під час воєнного стану.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який було неодноразово продовжено і триває на теперішній час.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - ЗУ № 3543-XII).
Нормами ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до пункту 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.
Положеннями ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначено, що основними завданнями реєстру є: ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України.
Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. 
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Частинами 1 та 3 статті 13Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік (приписці до призовних дільниць) відповідно до статті 14 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", віком до 60 років.
До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Відповідно до п. 1 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
У пункті 2 Порядку № 1487 закріплено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 20 Порядку встановлено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Принагідно слід зазначити, що відповідно до Закону України № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року статтю 210 КУпАП доповнено приміткою: «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Таким чином, установлено що оскаржуваною постановою про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку по повістці № 4036193, якою позивача повідомлено про необхідність з`явитися на 14 годину 00 хвилин 02 липня 2025 року для уточнення даних.
При цьому, суд зазначає, що відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 належними доказами не підтверджено для уточнення яких саме даних необхідно було з`явитися ОСОБА_1 , а також не доведено, що у відповідача була відсутня можливість отримання відомостей щодо персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних з Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Суд звертає увагу, оскільки відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 не надав доказів не можливості отримання з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних позивача, то відповідно до Примітки ст. 210 КУпАП, відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Аналогічна позиція викладена колегією суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 541/1070/25.
Водночас, варто зауважити, що із оскаржуваної постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 515 від 27 лютого 2026 року не можливо встановити коли та ким на виконання вимог статті 254 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення, за наслідками якого винесено оскаржувану постанову.
Крім того, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано суду доказів якими було повідомлено ОСОБА_1 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 14 годину 00 хвилин 02 липня 2025 року, для уточнення даних, зокрема не надано повістки про виклик, рекомендованого листа з повідомлення про вручення поштового відправлення.
Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Частиною 2 статті 277 КУпАП не передбачені спеціальні строки розгляду справ про правопорушення, передбачені ст. 210 КУпАП.
Аналіз наведених вище правових норм дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.
Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Верховний Суд у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17, від 21 березня 2019 року у справі № 489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».
Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року у справі №05/7145/16-а, від 21 березня 2020 року у справі №286/4145/15-а, від 31 березня 2021 року у справі №676/752/17 та від 25 травня 2022 року у справі №465/5145/16-а.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Таким чином, з системного аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення такої особи про місце і час розгляду справи щодо неї.
При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Крім того, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Окрім цього як встановлено із матеріалами справи, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно позивача було винесено дві постанови 27 лютого 2026 року та 03 березня 2026 року за не прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області (справа № 707/919/26) від 22 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 – задоволено. Скасовано постанову № R390938 від 03 березня 2026 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження в адміністративній справі, - закрито.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.
Отже, винесення двох або більше постанов за одне й те саме адміністративне правопорушення є порушенням ст. 61 Конституції України та принципу nonbisinidem («не двічі за одне й те ж»).
Так, у справі «Сергій Золотухін проти Росії» Велика палата ЄСПЛ виснувала, що, по-перше, для відповіді на питання про те, чи були правопорушення, за які заявника було притягнуто до відповідальності, одними й тими самими (idem), вирішальне значення має не правова кваліфікація за національним правом, а відповідні факти, а по-друге, дія ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції поширюється не тільки на право не бути покараним двічі, але й на право не піддаватися двічі переслідуванню та не притягатися двічі до суду.
Таким чином суд вважає, що відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 допущено неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а оскаржувана постанова, прийнята з порушенням вимог чинного законодавства. 
Також із оскаржуваної постанови суд бере до уваги, що про неявку позивача за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідачу стало відомо не пізніше 12 липня 2025 року, про що свідчить звернення в цей день ІНФОРМАЦІЯ_5 до Нацполіції у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 за повісткою.
При цьому, спірну постанову відносно позивача винесено через сім місяців, а саме 27 лютого 2026 року тобто з явним суттєвим перевищенням тримісячного строку накладення адміністративного стягнення з моменту виявлення адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною 9 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено лише протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
У даному випадку днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли відповідач 12 липня 2025 року звернувся до Нацполіції, у зв`язку з не прибуттям за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, стягнення на ОСОБА_1 могло бути накладено лише протягом трьох місяців з дня його виявлення, тобто до 12 жовтня 2025 року, однак, оскаржувана постанова була винесена 27 лютого 2026 року з суттєвим порушенням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 9 ст. 38 КУпАП.
Згідно з вимогами п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;
Таким чином, в даному випадку відповідачем не було дотримано строків, передбачених ч. 9 ст. 38 КУпАП, а тому оскаржувану постанову слід скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом із тим, відповідачем жодного доказу обставин, що викладені в постанові у справі про адміністративне правопорушення, суду не надано.
Водночас суд зазначає, що відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_11 були створені усі процесуальні умови для своєчасного надання доказів на підтвердження правомірності винесення постанови за справою про адміністративне правопорушення, однак відповідач жодних доказів суду не надав.
Що ж до тверджень ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що в цій адміністративній справі являється не належним відповідачем, суд зазначає наступне.
За приписами Положення № 154, районні ТЦК є структурними підрозділами відповідних обласних ТЦК. Оскільки оскаржувана постанова прийнята посадовою особою саме районного підрозділу, останній є належним учасником справи як суб`єкт, що безпосередньо реалізував владні повноваження.
Водночас, враховуючи відсутність у районного ТЦК статусу самостійної юридичної особи та його функціонування у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 , обидва органи залучені до участі у справі як співвідповідачі. Це забезпечує як процесуальну можливість оскарження дій конкретної посадової особи, так і належне виконання судового рішення суб`єктом, що має статус юридичної особи.
Таким чином, посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 на те, що він є неналежним відповідачем, є необґрунтованим.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року передбачено, що статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права
Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене, своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку, що постанова № 515 від 27 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП є протиправною і відповідно підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вимог ч. 1 ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 605 грн 60 коп.
Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 6, 9, 73, 74, 77, 132, 139, 241, 242, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 515 від 27 лютого 2026 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ:  НОМЕР_2 .
Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_8 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Суддя:  В.  В.  Морозов