Справа № 576/1285/26
Провадження № 2/576/736/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області
суддя	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.І.	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу	№ 576/1285/25	
за позовом	ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»	
до 	ОСОБА_1 	
про	стягнення заборгованості за кредитним договором 	
учасники справи та представники:	  	
представник позивача	не з`явився	
відповідач	не з`явився	
представник відповідача	адвокат Топрикін О.С.	

ВСТАНОВИВ:
У травні 2026 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2108744401215 від 28.03.2021 в розмірі 67899,70 грн, а також сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ОСОБА_1 укладено договір № 2108744401215, який було підписано електронним цифровим підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 5 500 грн строком на один рік зі сплатою процентів за користування кредитом.
01.12.2021 укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2108744401215.
10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2108744401215.
28.08.2025 укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2108744401215.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, його заборгованість за кредитним договором станом на дату складання позовної заяви становить 91 101,45 грн, з яких 5 500 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 85 601,45 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 67 899,70 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням – 5 500 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 62 399,70 грн.
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
22.06.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, визнає факт отримання кредиту, але заперечує щодо нарахування відсотків, оскільки п.1.3 розд. 1 договору № 2108744401215 від 28.03.2021 встановлено, що орієнтовний строк повернення кредиту становить 7 днів з моменту отримання кредиту. Додатком 1 до договору, а саме заявою-анкетою, визначено два строки повернення кредиту орієнтовний 7 днів з моменту отримання кредиту та 365 днів з обов`язком повернути кредит в розмірі 5 500 гривень та оплатити проценти у розмірі 770 гривень.
Пунктом 1.4 розділу 1 договору визначені додаткові нарахування процентної ставки за користуванням кредитом за умовами якого 2% сплачується за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 % починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту. 
До завершення дії кредитного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було укладено договір про відступлення права вимоги з ТОВ «Вердикт капітал», який на момент закінчення договору був фактичним кредитором. Тому вважає, був зобов`язаний сплатити кошти ТОВ «Вердикт Капітал» до 28.03.2022 за кредитним договором в розмірі 5 500 грн та оплатити проценти у розмірі 770 грн.
Також 03.04.2021 та 19.04.2021 відповідач сплатив частину тіла кредиту у загальному розмірі 2 530 грн: 770 гривень та 1 760 грн відповідно. Однак, порушуючи власний договір, який визначає порядок сплати кредитного зобов`язання, первинний кредитор зарахував зазначені вище кошти на погашення процентів за користування кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який подано позивачем. Таким чином, з урахуванням раніше сплачених сум заборгованості за тілом кредиту, загальна заборгованість, на момент подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту становить 2 970 грн та 770 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то позивач не надав доказів складенням позовної заяви уповноваженою особою та надання інших послуг Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в межах вирішення питання стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Оскільки справа, що розглядається, не е складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ та враховуючи, що подання такого виду позовних заяв, зокрема від позивача не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обгрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, у задоволенні вимоги стосовно стягнення витрат на правничу допомогу повинно бути відмовлено.
У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що проценти були нараховані згідно з умовами кредитного договору, водночас 30.11.2021 первісним кредитором було частково списано нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 58 371,50 грн. Щодо порушення черговості погашення боргу, то на моменти здійснення платежів (03.04.2021 та 19.04.2021) суми внесених відповідачем коштів були недостатніми для повного виконання зобов`язань за договором, первинний кредитор діяв у відповідності до погодженого сторонами п. 1.7 договору та спрямував ці кошти на погашення черги, що передує тілу кредиту, а саме на оплату нарахованих процентів.
Позивач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове зпсідання представника не направив, однак, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, які викладені у відзиві. 
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.
28.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі укладений договір про надання фінансових послуг № 2108744401215 «Стандартний» (а.с. 11-13).
Згідно умов вищевказаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 5 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту 7 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 7 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.1, 1.2, 1.3 договору).
Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:
а) 2% за кожний день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а;
в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б;
г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в (п. 1.4 договору);
д) тип процентної ставки – фіксована.
Відповідно до п. 1.4.1 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 7 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту залишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 7 днів, нараховані за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 договору).
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік (п. 1.9 договору).
Відповідно до п. 4.2 договору та п. 4 Паспорту споживчого кредиту (а.с. 16-17), реальна процента ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає:
- при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.а договору 730 відсотків річних (або 732 відсотків, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік);
- при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.б договору 1 302,36 відсотків річних (або 1 306 відсотків, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік);
- при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.в договору 1 711,7 відсотків річних (або 1 769,68 відсотків, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік);
- при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.г договору 2735,45 відсотків річних (або 2743,05 відсотків, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік).
На виконання умов договору № 2108744401215 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 28.03.2021 на підставі договору про організацію переказів коштів, укладеного ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», здійснило переказ грошових коштів в розмірі 5 500 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 11.02.2022 (а.с. 22) та визнається відповідачем.
У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором № 2108744401215 від 28.03.2021 в нього станом на 30.11.2021 утворилася заборгованість в загальній сумі 41 745 грн, з яких: 5 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 38 775 грн заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № № 2108744401215 від 28.03.2021, складеним первинним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (а.с. 23-24).
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 1-12 (далі - договір факторингу), згідно умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржників, що належить клієнту, в тому числі і право грошової вимоги за договором № 2108744401215 від 28.03.2021, укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 41 745 грн, з яких: 5 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 36 245 грн грн заборгованість за процентами (а.с. 28-30).
Новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачу за користування кредитними коштами за період з 01.12.2021 по 27.03.2022 (117 днів), тобто в межах дії кредитного договору № 2108744401215 від 28.03.2021, нараховані проценти в загальній сумі 49356,45 грн (а.с. 25).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні кредиторові права грошової вимоги (право вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними в додатках № 1 та № 3 до цього договору (реєстр боржників), в тому числі і право грошової вимоги за договором № 2108744401215 від 28.03.2021, укладеним із ОСОБА_1 (а.с. 39-41).
На момент укладення такого договору розмір кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором № 2108744401215 від 28.03.2021 складав 95 101,45 грн, з яких: 5 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 85 601,45 грн заборгованість за процентами (а.с. 50-53).
28.08.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 28-08/2025, згідно умов якого ТОВ «Коллект Центр» відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло належні кредиторові права грошової вимоги (право вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними в додатках № 1 та № 3 до цього договору (реєстр боржників), в тому числі і право грошової вимоги за договором № 2108744401215 від 28.03.2021, укладеним із ОСОБА_1 (а.с. 54-55).
На момент укладення такого договору розмір кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором № 2108744401215 від 28.03.2021 складав 95 101,45 грн, з яких: 5 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 85 601,45 грн заборгованість за процентами (а.с. 62-65).
Відповідач добровільно не виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором, тому позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість за ними, з власної волі не заявляючи до стягнення частину нарахованих відсотків за кредитним договором № 2108744401215 від 28.03.2021.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладений договір про надання фінансових послуг в електронній формі. На підставі цього договору він отримав кредтні кошти в сумі 5 500 грн, які зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування позикою протягом 7 днів, при цьому сторони обумовили, що граничний строку дії договору не може перевищувати один рік.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
У цій справі судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за договором про надання фінансових послуг, обумовлено дійсністю договорів про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, що були укладені між первинним та новими кредиторами, а вподальшому між останніми та позивачем.
Набуття новим кредитором права вимоги на підставі договорів підтверджується наданими суду копіями відповідних актів прийому-передачі реєстру боржників з витягами з відповідних реєстрів боржників.
Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі про надання фінансових послуг, і він користувався кредитними коштами. Також судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого він має заборгованість.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги підлягають задоволенню.
Водночас суд відхиляє доводи відповідача щодо нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору з огляду на наступне.
Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до п. 1.9 кредитного договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.
Згідно заяви - анкети (для отримання кредиту), яка є Додатком № 1 до кредитного договору, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua, виявив бажання отримати кредит на особисті потереби у розмірі 5 500 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 7 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 7 день з моменту отримання кредиту. Грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково.
Відповідно до розрахунку заборгованості первинного кредитора за договором № 2108744401215 від 28.03.2021 нарахування відсотків здійснювалось за період з 28.03.2021 по 30.11.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» нарахування відсотків здійснювалось за період з 01.12.2021 по 27.03.2022 (включно), тобто обидва кредитори здійснили нарахування відсотків в межах строку кредитування, зазначеного в кредитному договорі та в заяві-анкеті на отримання кредиту, застосувавши відсоткову ставку відповідно до п.1.4 договору.
Суд звертає увагу, що у кредитному договорі сторони визначили два окремих строки, які важливо розмежовувати:
- орієнтовний строк повернення кредиту - 7 днів, який передбачає право позичальника користуватися пільговими умовами договору, а саме пільговими відсотками за користування кредитними коштами;
- граничний строк користування кредитом - 1 рік (365 днів).
Такимм чином, договором передбачено та погоджено сторонами граничний строк користування кредитними коштами - 1 рік, в межах якого і було здійснено нарахування відсотків, оскільки, позичальник не скористався своїм право щодо повернення кредитних коштів у рекомендований (пільговий) строк, тобто у строк найнижчої відсоткової ставки за користування.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (постанова ВП Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16).
Враховуючи, що договір про надання фінансових послуг № 2108744401215 було укладено 28.03.2021, граничний строк кредитування закінчився 27.03.2022. У справі відсутні докази зміни строку кредитування позивачем в односторонньому порядку.
Тобто проценти, які просить стягнути позивач, нараховані у відповідності до умов договору і з урахування ставки, про яку йде мова у п.п. а) - п.г) п.1.4 договору: з 28.03.2021 по 03.04.2021 проценти нараховувалися в розмірі 110 грн, тобто 2% за кожен день користування кредитом; з 04.04.2021 по 17.04.2021 проценти нараховувалися в розмірі 200,20 грн, тобто 3,64% за кожен день користування кредитом (2% + 1,64%); з 18.04.2021 по 02.05.2021 проценти нараховувалися в розмірі 276,10 грн, тобто 5,02% за кожен день користування кредитом (2% + 1,64% + 1,38%); з 03.05.2021 проценти нараховувалися в розмірі 421,85 грн, тобто 7,67% за кожен день користування кредитом (2% + 1,64% + 1,38% + 2,65%).
Період з 28.03.2021 по 27.03.2022 є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі.
Щодо твердження відповідача про те, що первинний кредитор, порушуючи власний договір, який визначає порядок сплати кредитного зобов`язання, зарахував сплачені ОСОБА_1 770 грн 03.04.2021 та 1 760 грн 19.04.2021на погашення процентів за користування кредитним договором.
У п. 1.7 кредитного договору сторони домовились про те, що при видачі кредиту на суму, що не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума зараховується у такій черговості: 
1) у першу чергу сплачується сума неустойки; 
2) у другу чергу сплачуються проценти за кредитом; 
3) у третю чергу сплачується сума кредиту.
Одночасно у п. 1.8 кредитного договору сторони домовились про те, що при видачі кредиту на суму, що перевищує одну мінімальну заробітну плату, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума зараховується у такій черговості: 
1) у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом неустойки; 
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.
Отже, укладаючи кредитний договір № 2108744401215, ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» визначили два шляхи черговості погашення заборгованості і поставили їх в залежність від суми кредиту по відношенню до розміру мінімальної заробітної плати.
На виконання вимог кредитного договору ОСОБА_1 сплатив 03.04.2021 - 770 грн, а 19.04.2021 - 1 760 грн. Ця обставина визнається сторонами і відображена в розрахунку заборгованості, який складений первинним кредитором, як погашення процентів за користування кредитом. 
Як встановлено судом вище, сторони домовились про семиденний орієнтовний строк погашення кредиту. Тобто, щонайменше 03.04.2021 відповідач мав би сплатити всю суму тіла кредиту та 770 грн відсотків. Однак, у вказану дату від боржника надійшло 770 грн, яких було недостатньо для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, а тому первинний кредитор діяв згідно з п. 1.7 кредитного договору, оскільки сума кредиту не перевищувала однієї мінімальної заробітної плати (6 000 грн згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Така сама ситуація відбулася 19.04.2021 після сплати відповідачем 1 760 грн заборгованості. 
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн (а.с. 1), які підлягаються стягненню з відповідача на користь позивача.
Також позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 16 000 грн.
В свою чергу відповідач стверджує, що у Додатку № 1 та Додатку № 2, що є частинами договору про надання правової допомоги між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс», неможливо визначити розмір та об`єм наданої правничої допомоги вказаним адвокатським об`єднанням при вирішенні питання стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . Також вказує на непропорційність гонорару адвокатьського об`єднання та виконаної ним роботи та складністю справи.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 з додатками до нього, прайс-лист, заявка на надання юридичної допомоги № 375 від 01.04.2026 щодосупроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 2108744401215, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 30.04.2026. 
Отже, представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності. І у межах цього довору за окремою заявкою клієнта (у якій зазначені види послуг, кількість витраченого часу та вартість) здійснено супровід примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 2108744401215. 
Отже, стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 у справі, яка розглядається, відбулося саме за договором № 2108744401215 від 28.03.2021, а тому суд не може погодитись із відповідачем про неможливість визначити розмір та об`єм наданої правничої допомоги вказаним адвокатським об`єднанням при вирішенні питання стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . 
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Також суд бере до уваги, що спір стосується правовідносин споживчого кредитування і виник внаслідок отримання відповідачем кредиту у розмірі 5 500 грн.
Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд, погоджуючись з відповідачем, приходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 16 000 грн є необґрунтованою та неспівмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультацією, написанням відповіді на відзив та складанням позовної заяви).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 500 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263 – 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код ЄДРПОУ 42640371, юридична адреса: вул. Гедройця Єжи, буд. 6, оф.521, м. Київ) до  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість: за кредитним договором № 2108744401215 від 28.03.202 в сумі 67 899,70 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 500 грн та заборгованості за відсотками 62 399,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 2 662,40 грн судового збору та 3 500 грн на професійну правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 06 липня 2026 року.

Суддя          Л.М. Усенко