ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/226/26	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від позивача (скаржника) – Шаповал В.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Калина Фармінг”, б/н від 24 квітня 2026 року
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року, суддя Андрусик Н.О.
про відмову у відкритті провадження
у справі № 921/226/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Калина Фармінг”, с. Біла, Тернопільська область
до відповідача PHOSERA DMCC, Дубай, ОАЕ
про стягнення 8 298,57 доларів США

встановив:
03 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача – PHOSERA DMCC (Дубай, ОАЕ) про стягнення 8 298,57 доларів США.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року у справі № 921/226/26 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України, оскільки заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Ухвала суду мотивована тим, що в укладеному сторонами договорі №KFR-PHS-20250522 від 22.05.2025, щодо виконання якого виник спір у цій справі, у п.11.2 зазначено, що у разi, якщо сторони не досягнуть мирного врегулювання суперечок шляхом переговорiв протягом десяти календарних днів з моменту виникнення спору і/або пред`явлення претензій, спір остаточно вирішується відповідно до правил LCIA (Лондонського міжнародного третейського суду). Водночас, матеріали позовної заяви не містять доказів визнання недійсним даного арбітражного застереження чи втрати ним чинності. Оскільки у договорі №KFR-PHS-20250522 від 22 травня 2025 року, який є підставою позову, сторони не визначили підсудності справи судам України, натомість передбачили компетенцію Лондонського міжнародного арбітражного суду (LCIA) для вирішення спору, відповідно суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства України. Водночас, судом відхилено доводи позивача про те, що підставою позову є подія, яка мала місце на території України, оскільки за висновками суду хоча EXW-склад знаходиться в Україні, це не нівелює того, що порушення, на яке посилається позивач, вчинене іноземним суб`єктом господарювання за межами території України. Факт виконання позивачем свого зобов`язання з передачі товару на умовах EXW Правил Інкотермс 2020, тобто на складі в с. Білобожниця Тернопільської області є виконанням обов`язку позивача, а не подією, що стала підставою для подання позову до відповідача. Підписавши договір, позивач добровільно погодився на передачу спору до LCIA (Лондон, Англія), що відповідає також нормам ст.23 ГПК України. Враховуючи наведене, проаналізувавши умови договору №KFR-PHS-20250522 від 22 травня 2025 року, встановивши наявність арбітражної угоди між сторонами, а також те, що така угода не визнана недійсною (п.11.2), місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року у справі № 921/226/26, а справу передати на розгляд до Господарського суду Тернопільської області. Зокрема, зазначає, що наявність арбітражної угоди (застереження) сама по собі не виключає можливість розгляду судом спору, що підсудний судам України у випадках, передбачених законом. Наголошує, що згідно з п.7 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Відтак, вважає, що суд у будь-якому випадку повинен відкрити провадження у справі і в подальшому на стадії підготовчого провадження може залишити такий позов без розгляду за наявності відповідних заперечень відповідача. Крім цього, апелянт наголошує, що спір у цій справі виник з договору №KFR-PHS-20250522 від 22 травня 2025 року, за яким позивач поставив відповідачу товар на умовах EXW Правил Інкотермс 2020, тобто на склад в с. Білобожниця Тернопільської області, відтак, вважає, що вказане є підставою для підсудності цієї справи з іноземним елементом судам України в силу ст.76 ЗУ "Про міжнародне приватне право" (дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України). 

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі № 921/226/26 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року; відповідачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Ухвалою суду від 25 травня 2026 року апеляційну скаргу призначено до розгляду в межах розумного строку на 08 червня 2026 року.
Судове засідання з розгляду апеляційної скарги за клопотанням скаржника та на підставі відповідної ухвал суду проводилося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року у справі № 921/226/26, а справу передати на розгляд до Господарського суду Тернопільської області, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, позовна заява ТОВ «Калина Фармінг» обґрунтована тим, що відповідачем не виконано в повному обсязі свої зобов`язання за договором № KFR-PHS-20250522 від 22 травня 2025 року, а саме: не здійснено в повному обсязі оплату за поставлений позивачем товар; заборгованість відповідача становить 8 298,57 доларів США.
Позивач зазначає, що на виконання умов укладеного сторонами договору, ним на умовах EXW Правил Інкотермс 2020 (село Білобожниця, Тернопільська область, Україна) відпущено покупцю (відповідачу) товар сою врожаю 2024 року в кількості 1885,68 МТ за ціною 430 доларів США за метричну тонну на загальну суму 810 842,40 доларів США. Товар доставлено на зерновий склад ТОВ «ДЗВІН», в обумовленій в договорі купівлі-продажу кількості, про що складено складські квитанції на зерно. Відповідач здійснив оплату товару частково на суму 802 543,83 доларів США, відтак різниця між вартістю поставленого товару та фактичною оплатою становить 8 298,57 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Так, згідно з п.1.1 Договору продавець (позивач) погоджується продати та передати у власність покупцю (відповідачу) сою (без ГМО) врожаю 2024 року насипом українського походження (товар) на умовах EXW, а покупець приймає та оплачує вартість товару на умовах цього договору.
В силу п.п.3.1, 3.2 Договору загальна кількість товару, поставленого за цим контрактом, становить 1850 МТ +/- 10% на вибір продавця. Ціна за товар становить 430 доларів США/МТ на умовах EXW згідно з п.4.1 договору.
Відповідно до п.4.1 товар поставляється на умовах EXW Білобожниця, Тернопільська область, Україна (згідно з Інкотермс 2020). Перехід права власності відбувається після перепису товару на складське свідоцтво покупця.
Період поставки визначено у п.4.2 Договору, а саме: 15 серпня 2025 року.
Оплата товару: 95% після вивантаження за реєстром терміналу на картку складського обліку продавця, 5% - після митного оформлення.
Пунктом 11.2 Договору визначено, що у випадку, якщо сторони не досягнуть мирного врегулювання протягом 10 календарних днів з моменту виникнення спору і/або пред`явлення претензії, спір остаточно вирішується відповідно до правил LCIA.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача – PHOSERA DMCC (Дубай, ОАЕ) про стягнення 8 298,57 доларів США.

Як зазначалось вище, ухвалою місцевого господарського суду відмовлено у відкритті провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України, оскільки заява не підлягає розгляду господарським судом України, однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне:
Частиною 1 ст.175 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (п.1).
В силу ч.ч.1, 2 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Поряд з тим, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом (ч.6 ст.4 ГПК України).
Статтею 366 ГПК України визначено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.
Міжнародна підсудність – це розмежування компетенції між судовими органами тієї чи іншої держави щодо розгляду і вирішення певних категорій справ з іноземним елементом. При вирішенні питання про міжнародну підсудність суд повинен встановити межі власної компетенції.
Згідно з ст.75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
В силу п.7 ч.1 ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.
Так, судом встановлено, що за умовами п.п.1.1, 4.1 укладеного сторонами договору продавець (позивач) передає у власність покупцю (відповідачу) товар на умовах EXW - Білобожниця, Тернопільська область, Україна (згідно з Інкотермс 2020). Тобто подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України, в розумінні п.7 ч.1 ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право».
Умови EXW у міжнародній торгівлі "Ex Works" згідно з Інкотермс 2020 означають (англ. ex works, франко-склад, франко-завод) - "самовивезення" або категорія перевезень, де точкою франко, тобто, місцем переходу відповідальності від постачальника до одержувача, є безпосередньо склад продавця. Вона визначає права та обов`язки продавця, покупця при постачанні товарів.
При використанні умови франко-завод, продавець несе відповідальність за доставку продукції на завод або на будь-який інший конкретний об`єкт, вказаний покупцем. Водночас, продавець не несе відповідальності за витрати на транспортування, оскільки вони вже включені до вартості відправлення.
По суті це означає, що продавець повинен організувати транспортування до зазначеного об`єкта. Усі витрати на транспорт вже будуть включені у вартість продукції, що реалізується. Проте продавець не несе відповідальності за оформлення необхідних документів на експорт та імпорт, а також за будь-які ризики та збитки, які можуть виникнути після того, як вантаж був доставлений на завод чи об`єкт покупця.
Це означає, що особа, яка реалізує продукцію, надає товар покупцю на майданчику. Замовник перебирає всі витрати, ризики на транспортування продукції від точки зберігання до місця призначення.
Відтак, судом встановлено, що умовами Договору сторони погодили поставку товару на складі продавця на території України – с. Білобожниця, Тернопільська область, що свідчить про виконання договору на території України, а відтак, і поширення на спірні правовідносини п.7 ч.1 ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право».
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що подія, яка стала підставою для подання цього позову, є саме порушення, вчинене іноземним суб`єктом господарювання за межами території України (тобто несплата коштів за отриманий товар).
Дія (подія) в розумінні п.7 ч.1 ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», яка стала підставою для подання цього позову, є поставка позивачем товару відповідачу на склад в с. Білобожниця, Тернопільська область, тобто на території України, відтак, такий спір в силу наведеної норми може бути вирішений господарським судом України.
Щодо арбітражного застереження, яке міститься у п.11.2 укладеного сторонами Договору, колегія суддів звертає увагу, що стаття 22 ГПК України передбачає право сторін на передачу спору на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.
Згідно з ч.2 ст.1 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України; а також спори між адміністратором за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями, якщо принаймні одна зі сторін спору є підприємством з іноземними інвестиціями.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода – це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.
Поряд з тим, наявність арбітражної угоди (застереження) сама по собі не виключає можливість розгляду судом спору, що підсудний судам України у випадках, передбачених законом. У спірному випадку – п.7 ч.1 ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право».
За змістом ст.8 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Разом з тим, відповідно до п.7 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Так, у пунктах 37-40 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі № 926/4889/22 зазначено, що наявність арбітражної угоди (застереження) сама по собі не виключає можливість розгляду судом спору, що підсудний судам України у випадках, передбачених законом.
Укладання угоди про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу до відкриття провадження у справі може бути підставою для залишення позову без розгляду згідно з пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України та частини першої статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», але лише за наявності таких умов: арбітражна угода укладена до відкриття провадження у справі; від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; такі заперечення висловлено не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору; суд не встановив, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
При цьому слід враховувати, що для забезпечення права відповідача на подання заперечень проти вирішення спору в господарському суді, відповідач має бути обізнаним про подання позову до суду та про відкриття провадження у справі.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанцій про неможливість розгляду цього спору господарським судом України та наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України.
Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у відкритті провадження у справі (п.7).
Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст.280 ГПК України).
Відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг», скасування ухвали Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року у справі № 921/226/26 та передачу справи (позовної заяви) на розгляд суду першої інстанції.
З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Тернопільської області.
Керуючись ст.ст.236, 255, 270, 271, 275, 280-282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» задоволити.
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року у справі № 921/226/26 скасувати.
Справу № 921/226/26 (позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг») передати на розгляд Господарського суду Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 10 червня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.