ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1538/25  Номер провадження 22-ц/814/2235/26	Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., за участі секретаря судового засідання: Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Гедзь Ольги Віталіївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 січня 2026 року та на додаткове рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :
У червні 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №75388256 від 12.08.2021 в сумі 15447, 50 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн.
В обгрунтування вимог вказувало, що 12.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , в електронному вигляді, укладено договір №75388256 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого позичальник отримав 5000 грн., які були перераховані на вказаний ним картковий рахунок.
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка становить 15447, 50 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту 5000 грн. та заборгованості по відсотках 10447,50 грн.
21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» укладено договір факторингу №2112, відповідно до умов якого до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги), в тому числі і ОСОБА_1 .
В подальшому, 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №310323-ФМ згідно умов якого до останнього переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги).
Оскільки в добровільному порядку заборгованість не була сплачена відповідачем, новий кредитор звернувся до суду.
Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року стягнуто з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 9841 грн. витрат на правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Фінпром Маркет» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Вказує, що суд не дослідив в повній мірі надані докази, з яких вбачається укладання договорів факторингу, витяги з реєстрів боржників, які містять інформацію стосовно заборгованості по укладеному з відповідачем договору позики.
З посиланням на практику Верховного Суду вказує, що доказом переходу права вимоги є відповідний правочин щодо відступлення права вимоги, а не документи, що засвідчують права, що передаються, які за своїм змістом є лише додатками до такого правочину.
Вказує, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75388256, згідно умов якого остання отримав грошові кошти у розмірі 5000 грн., строком на 15 днів.
Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, яка є невід`ємним додатком №1 до договору, реальна річна процентна ставка становить 1,99% в день, загальна вартість кредиту становить 6492,50 грн.
Договір, як і таблицю обчислення загальної вартості кредиту підписано електронним підписом позичальника, за допомогою одноразового ідентифікатора pNG80keoUk
Кредитні кошти в сумі 5000 грн. були перераховані на вказану ОСОБА_1 банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією №6c823ce1-3b7a-464f-889d-2871f108d97c від 12.08.2021 року.
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28.05.2025 року становить 15447,50 грн.
21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» укладено договір факторингу №2112, відповідно до умов якого до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги), в тому числі і ОСОБА_1 .
В подальшому, 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №310323-ФМ згідно умов якого до останнього переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги).
Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами умов кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, а також, строку дії такого договору. Окрім того позивачем не доведено факт передачі прав вимоги за спірним кредитним договором, а також не повідомлено боржника про відступлення права вимоги.
Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Матеріалами справи підтверджується факт укладання в електронному вигляді між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики №75388256 від 12.08.2021 року.
З підписаного відповідачем договору вбачається, що сторони узгодили строк кредитування в 15 днів та суму нарахованих відсотків 1492,50 грн., що загалом до повернення кредитору підлягає сплачена позичальником сума в 6492,50 грн.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України  визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України  передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо.
Обґрунтовуючи право вимоги до ОСОБА_1 як новим кредитором, ТОВ «Фінпром Маркет» надало копії договору факторингу №2112 від 21.12.2021, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»; додатків до нього; реєстру прав вимог в якому під №4144 зазначено боржником відповідача, з загальною сумою заборгованості 15447,50 грн., Акту звірки взаємних розрахунків за період грудень 2021-грудень 2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та копії договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023; додатків до нього та акту прийому-передачі реєстру заборгованостей; реєстр боржників (додаток №1 до вказаного договору факторингу), в якому під №4136 зазначено боржником ОСОБА_1 , номер договору 75388256, загальну суму заборгованості 15447,50 грн.; Акту звірки між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет».
Колегія суддів, надаючи оцінку наданим позивачем, як новим кредитором, доказам приходить до висновку, що останні в своїй сукупності, в повній мірі доводять факт набуття права вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» до боржника ОСОБА_1 , що не було взято до уваги судом першої інстанції та відповідно призвело до невірного вирішення спору.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача.
Так, обґрунтовуючи наявність заборгованості у розмірі 15447,50 грн яка складається з з заборгованості по тілу кредиту 5000 грн. та заборгованості по відсотках 10447,50 грн., позивач посилався на розрахунок заборгованості за період з 12.08.2021 по 25.11.2021 року.
Між тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно умов договору позики, останній укладався на 15 днів, а його умови не передбачають як пролонгацію договору, так і кількість таких пролонгацій.
Посилання позивача на п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, якими передбачено нарахування відсотків не більше 90 днів за понадстрокове користування позикою не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки вказані правила не підписані в електронному вигляді позичальником, на відміну від договору позики та додатку до нього, а отже не може свідчити, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився з ними.
В матеріалах справи відсутні докази про те, що саме долучені правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідний договір позики.
Вказані правила надання грошових коштів у позику не можуть вважатися складовою частиною спірного договору позики, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.
Як зазначалося вище, при укладанні договору позики, сторони узгодили строк кредитування15 днів, суму кредиту - 5000 грн., нарахованих відсотків 1492,50 грн. та загальну суму, що підлягає поверненню позичальником 6492,50 грн., що також доводиться таблицею обчислення загальної вартості.
Враховуючи визначений сторонами строк договору, відсоткову ставку, загальну суму, що підлягає поверненню – 6492,50 грн. та відсутність доказів пролонгації договору на умовах, з якими відповідач був належним чином ознайомлений, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» підлягає стягненню заборгованість в сумі 6492, 50 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
Пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано витяг з акту № 10-П від 20.03.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від «01» листопада 2024 року за вивчення документації та складання позовної заяви понесено витрати у розмірі 3500 грн. 
Відповідачем у справі було понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9 841, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 6 від 10.07.2025, Договором № б/н про надання правничої допомоги від 26.05.2025 та актом приймання-передачі наданих послуг від 10.07.2025 до вказаного Договору.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, часткове задоволення позову та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатами роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені представниками сторін витрати не відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
Колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ « ФІНПРОМ МАРКЕТ» витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн, а з ТОВ « ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь головка Є.І. 3000 грн.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
Враховуючи те, що позов задоволено на 42,03 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2545,34 грн.
Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Гедзь Ольги Віталіївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю « ФІНПРОМ МАРКЕТ» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 січня 2026 року та на додаткове рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року - задовольнити частково.
Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року – скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором №75388256 від 12.08.2021 в сумі 6492,50 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 5000 грн, заборгованості по відсотках 1492,50 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2545, 34 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., а всього 5545,34 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11.05.2026 року.

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна