ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 541/3670/25	
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
16 вересня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:
визнати протиправною та скасувати рішення реєстратора центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 12.08.2025 року про відмову у знятті ОСОБА_1 з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати реєстратора центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Миргородської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2025 року та прийняти рішення стосовно зняття ОСОБА_1 з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що посилання представника відповідача на п. п. 3, 4 ст. 5 Закону України «Про надання електронних публічних послуг», як на підставу для відмови в знятті з реєстрації є незрозумілим та таким, що не узгоджується зі змістом поданої ним заяви та доданих до неї документів, оскільки згідно акту № 589/03-24 діти фактично не проживають разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2025 року матеріали адміністративної справи ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миргородської міської ради в особі відділу Центру надання адміністративних послуг про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - передано на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував, тим, що відповідно до п. 69 Порядку, 12 жовтня 2025 року за результатами розгляду відповідних заяв та документів, головним спеціалістом відділу реєстрації було прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій, оскільки позивачем при подачі заяв про зняття з зареєстрованого місця проживання малолітніх дітей подано неповний пакет документів, а саме - не надано письмової згоди матері, рішення органу опіки, рішення суду, що передбачено п. 6 ст. 18 Закону, п. 51, 65, п.п. 3 п. 87 Порядку. Враховуючи п.п. 3,4 ст. 5 Закону ОСОБА_2 було відмовлено y знятті з реєстрації місця проживання його та його малолітніх дітей /а.с. 46-47/.
Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
За приписами пункту 2 частини 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. 
Відповідно до частини другої статті 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При цьому, як визначено частиною другою статті 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.
Позивач є батьком неповнолітніх та малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які в свою чергу також зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не заперечується.
23.01.2025 рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі № 541/4552/24 позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб зареєстрований 17 липня 2013 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем м. Миргород, Полтавська область, рнокпп НОМЕР_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою с. Цвітне Поле, Чистоозерний район, Новосибірська область, Російська Федерація, рнокпп НОМЕР_2 , у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №164 - розірвано.
17.01.2025 судовим наказом Миргородським міськрайонним судом Полтавської області у справі № 541/148/25 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем м. Миргород, Полтавська область, рнокпп НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою с. Цвітне Поле, Чистоозерний район, Новосибірська область, Російська Федерація, рнокпп НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання 4-х (чотирьох) дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі (половини) усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 10.01.2025, і до досягнення кожною дитиною повноліття.
З акту підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) № 589/03-24 від 08.09.2025 вбачається, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично не проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
12.08.2025 позивач звернувся до Виконавчого комітету Миргородської міської ради із заявами про зняття із задекларованого / зареєстрованого місця проживання (перебування) себе та його дітей за вх. №№ 651, 652, 654, 653, 655 /а.с.49-55/.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , № 655 від 12.08.2025 у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відмовлено на підставі п.п.3 п. 87 Постанови КМУ №265, п.п.3, 4 статті 5 Закону України «Про надання електронних публічних послуг», оскільки за вказаною адресою зареєстроване місце проживання неповнолітніх, малолітніх дітей.
За результатами розгляду заяв № 651, 652, 653, 654 від 12.08.2025 у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відмовлено на підставі п. 51, п.п.3 п. 87 відсутня згода матері.
Позивач не погоджуючись із рішенням Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, щодо зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома, восьма).
Як визначено статтею 1 Закону №2402-ІІІ, забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
В силу статті 11 Закону №2402-ІІІ кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (стаття 18 Закону №2402-ІІІ).
Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Згідно з частинами першою, другою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
В силу частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-IX (далі - Закон №1871-ІХ).
Як визначено у статті 2 Закону №1871-ІХ, реєстрація місця проживання (перебування) особи внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Із положень частини третьої та четвертої статті 5 Закону №1871-ІХ слідує, що задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.
Ззадекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.
Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року №265, унормовано механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/ реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів ( далі - Порядок № 265).
Пунктом 50 Порядку № 265 визначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:
1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5;
2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується);
3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи;
4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;
5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.
Відповідно до пункту 51 Порядку № 265 подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників.
Пунктом 57 Порядку № 265 зазначено, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає:
1) паспортний документ (у разі особистого звернення);
2) свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років);
3) документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору;
4) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
5) рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.
Згідно з пунктом 61 Порядку № 265 у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає:
1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення);
2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.
У разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла більше однієї особи до органу реєстрації подаються заява та документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору, окремо щодо кожної особи.
Така заява може бути подана лише повнолітньою особою або законним представником малолітньої дитини.
Пунктом 62 Порядку № 265 визначено, що у разі подання заяви, передбаченої підпунктом 1 або 5 пункту 50 цього Порядку, законним представником (представником) особи, крім документів, зазначених у пунктах 57 і 61 цього Порядку, додатково подаються:
1) документ, що посвідчує особу законного представника (представника);
2) документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, коли заява подається законним представником малолітньої дитини.
Пунктом 65 Порядку № 265 зазначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років підтверджується електронними підписами батьків, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронних підписів, у разі подання заяви в електронній формі або за письмовою згодою другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Пунктами 87-90 Порядку № 265 визначено, що орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли:
1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування), що стосуються заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі, або перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (у разі відсутності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника на декларування/реєстрацію місця проживання);
2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям, зазначеним у поданих особою документах або даних;
3) особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості;
4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (крім випадку, передбаченого пунктом 53 цього Порядку), або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився;
5) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів;
6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку;
7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла;
8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій стосовно дитини;
9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій дитиною.
Не може бути підставою для відмови у реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про житло, в якому реєструється місце проживання (перебування) особи.
Не може бути підставою для відмови у декларуванні/знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за декларацією (заявою), поданою в електронній формі, відсутність в особи окремого номера запису у Реєстрі військовозобов`язаних.
Рішення про відмову в декларуванні/реєстрації/знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання приймається в день звернення особи, законного представника (представника), уповноваженої особи житла або уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, іншого надавача соціальних послуг з проживанням, в яких зазначеним особам надаються соціальні послуги відповідно до Закону України "Про соціальні послуги", про що орган реєстрації інформує таких осіб із зазначенням підстав для відмови засобами поштового, телефонного або електронного зв`язку, в тому числі засобами Порталу Дія.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Так, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. v. Ukraine» (заява №2091/13, пункти 75 76) зазначено, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, пункт 135, ECHR 2010). Також ЄСПЛ зауважив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, пункт 100, ECHR, 16 липня 2015 року).
Кожна дитина має право на житло, в тому числі на реєстрацію місця проживання за місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них.
Усі питання щодо місця проживання дитини, яка досягла десяти років, вирішуються за взаємною згодою батьків і дитини. Спір між батьками, які проживають окремо, щодо місця проживання малолітньої дитини може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Водночас реєстрація місця проживання/ зняття із зареєстрованого місця проживання дитини здійснюється за письмовою заявою її батьків або законних представників.
Суд зазначає, що у разі зняття із зареєстрованого місця проживання одного з батьків, що зареєстрований разом із своїми дітьми за однією адресою, зняття із місця проживання батька дитини, яка не досягла 14 років, знімається разом з такою дитиною за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку. При вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що позивач до заяв про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дітей не надав згоду другого з батьків. Також до суду не надано відмови матері на надання згоди на зняття із за задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дітей.
Також, суд звертає увагу позивача на те, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.01.2025 у справі № 541/4552/24 не встановлено місце проживання дітей, вказане питання не досліджувалось судом в рамках цивільної справи про розірвання шлюбу.
З приводу посилання позивача на акт підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) № 589/03-24, з якого вбачається, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично не проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що вказаний доказ не є достатнім з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних відомостей про фактичну адресу проживання його дітей.
Також подання вказаного акту, не нівелює обов`язок заявника надати письмову згоду другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків, або рішення суду/органу опіки та піклування в якому встановлено місця проживання дітей у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи все викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у знятті ОСОБА_1 з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ґрунтуються на вимогах законодавства України, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 КАС України, 
У Х В А Л И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Незалежності, буд.17, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ідентифікаційний код 04057468) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на дане рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	І.Г. Ясиновський