Справа №522/17174/25-Е
Провадження №2-а/522/41/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2025 року         м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання – Гресько Б.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
29 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якій позивачка просить суд скасувати постанову інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності від 24.07.2025 серії ОДП №8551871 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Ковтун Ю.І.
Ухвалою суду від 08 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Задоволено клопотання про витребування доказів.
19 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси – Шарага А.О. від 16.04.2026 року №669/26, було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за наслідками якого вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 17 квітня 2026 року справу прийнято до провадження. У зв`язку зі зміною складу суду розгляд справи розпочато з початку. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання по справі призначено на 29 квітня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 29 квітня 2026 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення будо проголошено 05 травня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Постановою інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради – Стороженка Сергія Олександровича по справі про адміністративне правопорушення від 24.07.2025 серії ОДП №8551871, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 24 липня 2025 року у місті Одесі, вул. Велика Арнаутська, 2А, водій транспортного засобу - Volkswagen Tiguan, д/н НОМЕР_1 – Глущенко Ганна Петрівна здійснила стоянку таким чином, що не відповідає способу поставлення транспортного засобу на стоянку, зазначеному табличками до дорожніх знаків 7.6.1-7.6.5, чим порушила п.15.6. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.1 КУпАП встановлено, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектора з паркування в даному випадку, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена законодавством.
Приписами ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.1 ПДР, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001р. передбачено, що вони відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Згідно з п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
За правилами п.1.5 ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, задавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції. власника дороги або уповноважений ним орган.
Приписами п.1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Положеннями ч.1 ст.122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також уразі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Положеннями ст.14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.
Приписами ст.245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У відповідності до п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Законом України від 27.09.2018р. за №2262-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», уповноважено розглядати справи про порушення правил дорожнього руху інспекторів з паркування. Цим же законом ч.2 ст.268 КУпАП доповнено реченням такого змісту: «Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу».
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи вищевикладені правові норми, суд вважає, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП та ст.ст.73, 74 КАС України.
Відповідно до пп. «ґ» п.8.4 ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001р. №1306, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на 7 груп, зокрема, і на Інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
Згідно з п.1.10 ПДР терміни, що наведені в цих правилах, мають таке значення:
- автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу;
- край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки;
- проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів;
- тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;
- стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Отже, тротуар, це елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.
Дорожній знак 3.2, Один із елементів системи технічних засобів регулювання дорожнім рухом, який представляє собою сигнальний пристрій встановленої форми і кольору(-ів), на якому(-их) нанесено зображення, призначені для інформування учасників дорожнього руху про умови, напрямки та режими руху на автомобільних дорогах, вулицях та об`єктах сервісу чи на прилеглій території.
Відповідно до п.15.6 ПДР, стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1 5.42.1 "Місце для стоянки" 5.42.2 5.42.2 "Місце для стоянки", 5.43 5.43 "Зона стоянки" встановленими з табличкою 7.6.1 7.6.1 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку" дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2 7.6.2 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку", 7.6.3 7.6.3 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку", 7.6.4 7.6.4 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку", 7.6.5 7.6.5 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку", 7.6.6 7.6.6 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку" легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.
Знаки 5.43 «Зона стоянки» позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умови, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.
Знак 5.43 з однією з табличок 7.6.1, 7.6.2, 7.6.3, 7.6.4, 7.6.5, 7.6.6, 7.6.7 позначає спосіб поставлення автомобіля.
Таблички 7.6.17.6.7 «Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку» застосовують зі знаком 5.43, щоб позначити спосіб поставлення ТЗ на стоянці біля тротуару або з його використанням.
Символи, зображені на знаках 7.6.17.6.7, можуть бути дзеркальними.
На табличці 7.6.1 зазначено, що всі види транспортних засобів повинні бути поставлені на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару.
На табличках 7.6.2-7.6.7 зазначено спосіб ставлення легкових автомобілів та мотоциклів на стоянці, зокрема із використанням тротуару, якщо його ширина при цьому залишиться не менше ніж 2,0 м відповідно до 15.10, в).
У населених пунктах, де стоянку дозволено з лівого боку вулиці, можна застосовувати таблички 7.6.17.6.7 із дзеркальним зображенням символів.
У випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливi, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (п.15.2 ПДР).
Згідно копії схеми розміщення майданчика для платного паркування транспортних засобів за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська (від вул. Леонтовича до вул. Канатної), на зазначеній ділянці дороги діє знак 5.39, що встановлений з табличкою 7.6.1 (а.с.43).
Зазначене також не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Зазначена комбінація знаків позначає, що всі транспортні засоби повинні бути поставлені на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару.
Як вже було встановлено судом із змісту оскаржуваної постанови, 24 липня 2025 року у місті Одесі, вул. Велика Арнаутська, 2А, водій транспортного засобу - Volkswagen Tiguan, д/н НОМЕР_1 – Глущенко Ганна Петрівна здійснила стоянку таким чином, що не відповідає способу поставлення транспортного засобу на стоянку, зазначеному табличками до дорожніх знаків 7.6.1-7.6.5, чим порушила п.15.6. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП
Проте, зі змісту наданих відповідачем фотознімків вбачається, що т/з Volkswagen Tiguan, д/н НОМЕР_1 був припаркований не на проїзній частині вздовж тротуару ( на місцях для паркування, що визначені схемою розміщення майданчика для платного паркування транспортних засобів за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська (від вул. Леонтовича до вул. Канатної), а був припаркований на широкій частині тротуару біля будинку №2А по вулиці Велика Арнаутська у місті Одесі.
Тобто, паркування транспортного засобу було здійснено не в зоні дії знаків 7.6.1 та 5.43, а тому посилання інспектора з паркування на порушення позивачем вимог п.15.6 ПДР України хибними, оскільки дія цього знаку на даному тротуарі – не поширюється.
У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що дія знаку поширюється на всю дорогу (той бік дороги) де не встановлений знак), елементом якої є тротуар, саме зовнішній край якого обмежує дорогу по ширині.
Проте, з такими доводами не можна погодитися, оскільки, відповідно до п.15.6 ПДР, стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.6 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.
Тобто, вказаною нормою чітко визначено, що таблички 7.6.2-7.6.6. встановлюють спосіб паркування транспортного засобу вздовж тротуару, та не врегульовують особливості паркування на широкій частині тротуару. 
У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №522/19524/24-Е за подібних правовідносин, суд зробив висновок про те, що оскільки, автомобіль позивача був припаркований в дії дорожнього знаку 7.6.1, яка поширюється на всю дорогу (той бік дороги, де встановлено знак), елементом якої є тротуар, саме зовнішній край якого обмежує дорогу по ширині, то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки автомобіль був припаркований на широкому тротуарі перед входом до офісного центру, де взагалі відсутні будь-які дорожні знаки. Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважала, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
Вказані висновки також узгоджуються із постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду у справах №522/18340/24-Е та №522/18819/24-Е.
Як вже встановлено судом, т/з Volkswagen Tiguan, д/н НОМЕР_1 був припаркований припаркований на широкій частині тротуару біля будинку №2А по вулиці Велика Арнаутська у місті Одесі, при цьому, будь-які дорожні знаки, які б врегульовували особливості паркування у вказаному місці на ньому відсутні.
Тому, посилання відповідача у відзиві на те, що дія знаку поширюється на всю дорогу (той бік дороги) де не встановлений знак), елементом якої є тротуар, саме зовнішній край якого обмежує дорогу по ширині є необґрунтованим.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, уповноважена на те особа повинна встановити склад адміністративного правопорушення.
Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.
Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами.
Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.
Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В Рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70).
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Разом з тим, частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Таким чином, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача з метою запобігання порушення його прав та обов`язків, гарантованих Конституцією та законам України, а також забезпечення дотримання принципу презумпції невинуваності буде скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Тому, беручи до уваги той факт, що т/з Volkswagen Tiguan, д/н НОМЕР_1 був припаркований припаркований на широкій частині тротуару біля будинку №2А по вулиці Велика Арнаутська у місті Одесі, не в зоні дії знаків 7.6.1 та 5.43, що нівелює посилання інспектора з паркування у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності на порушення ОСОБА_1 вимог п.15.6 ПДР України, а тому, суд вважає, що в діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, скасування оскаржуваних постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справ про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради – Стороженка Сергія Олександровича по справі про адміністративне правопорушення від 24 липня 2025 року серії ОДП №8551871 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.122 КУпАП – скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.122 КУпАП – закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Текст рішення складено та підписано 05 травня 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.