Унікальний номер справи 753/26246/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9454/2026
Головуючий у суді першої інстанції Л. В. Комаревцева 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

18 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-
Житлосервіс»
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року, ухваленеу складі судді Комаревцевої Л.В. в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва,

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі по тексту ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», Товариство) звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , отже, як власник зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Позивач є балансоутримувачем будинку. Зважаючи на те, що відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23362,94 грн. та судові витрати.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року позовну заяву ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з січня 2024 року по 31.10.2025, що з врахуванням штрафних санкцій становить 23362,94 грн., судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3028,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, вважає, що під час розгляду даної справи судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також ухвалено рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи через порушення судом норм процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що не є божником за зобов`язаннями зі сплати житлово-комунальних послуг адже припинив право власності на спірну квартиру три роки тому, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири НСЕ 686734 від 09.02.2023.
Отже, на момент виникнення та нарахування заборгованості відповідач вже не був власником квартири, не проживав у ній, не користувався житлово-комунальними послугами та не є суб`єктом спірного зобов`язання, а тому не може нести відповідальність за заборгованість, яка виникла після відчуження ним квартири.
Позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалося. 
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є юридичною особою, предметом діяльності якої є надання житлово - комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньо будинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціального побутового призначення, в т.ч. технічне обслуговування.
Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №87/0/5-07 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 переданий в обслуговування та експлуатацію ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». 
Відповідно до розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації № 658 від 27.06.2007 житловому будинку була присвоєна поштова адреса та зобов`язано заявника прийняти будинок в обслуговування. 27.06.2007 між АТ ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_2 підписано акт прийому-передачі квартири інвестору.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло серія САВ № 682969 ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9). 
Як зазначає позивач у будинку, зокрема і в квартирі, за вищевказаною адресою, ним безперебійно надавались житлово-комунальні послуги.
Згідно розрахунку заборгованості, виконаного позивачем за період з січня 2024 року по 31.10.2025 заборгованість за спожиті послуги становить 20 590,89 грн.
Товариство посилається на те, що на даний час заборгованість не оплачена та завдає збитків Товариству, у зв`язку із чим нараховуються інфляційні нарахування у сумі 2056,87 грн. та 3% річних у сумі 715,18 грн.
Згідно ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та житлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним і майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі і допоміжні), несучі, огороджу вальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, який був чинний до 01 травня 2019 року та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна зобов`язаний його утримувати.
Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , а отже, суд вважав встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 20590,89 грн., а також індексу інфляції 2056,87 грн. та 3% річних у сумі 715,18 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може, та зазначає наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у вересні 2007 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Водночас, звернувшись з апеляційною скаргою, відповідач зазначає, що на даний час не є власником квартири АДРЕСА_1 та додає договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2023, що підтверджує відчуження зазначеної квартири ОСОБА_1 іншій особі, у зв`язку з чим право власності відповідача на спірне майно припинилося ще 19.02.2023.
Колегія суддів враховує, що за змістом статей 319, 322 ЦК України обов`язок з утримання майна та оплати пов`язаних із цим витрат покладається саме на власника такого майна. Аналогічний підхід закріплений у нормах законодавства про житлово-комунальні послуги, які пов`язують статус споживача та обов`язок з оплати послуг із наявністю права власності або користування відповідним об`єктом на договірних засадах.
Так, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з січня 2024 року. Отже, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 19.02.2023 було продано квартиру АДРЕСА_1 , а отже відповідач з 19.02.2023 втратив статус споживача житлово-комунальних послуг по вказаній квартирі та не може нести відповідальність за зобов`язаннями нового власника квартири. Доказів того, що позивач зареєстрований в квартирі, що проживає в ній та користується житлово - комунальними послугами, на дивлячись на її продаж, позивач суду не надав, а відповідач дані факти оспорює.
Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позов, не з`ясував, за який саме період заявлено стягнення заборгованості та не перевірив питання належності відповідача, як суб`єкта спірних правовідносин. Такі недоліки призвели до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що обов`язок зі сплати вартості житлово-комунальних послуг після відчуження квартири не може бути покладений на ОСОБА_1 , а заявлені до нього позовні вимоги є безпідставними. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подачу апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 4 542,00 грн.
З огляду на задоволення апеляційної скарги та відповідно до положень статті 141 ЦПК України з ТОВ «Ковальська- Житлосервіс» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сума сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (ЄДРПОУ: 32912720, 02072, вул. Чавдар Єлизавети, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна