ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

справа №120/13414/25
адміністративне провадження № К/990/17848/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Загороднюка А.Г, Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 120/13414/25,
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито, 
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026, постановлену у складі: судді-доповідача Савицької Н.В. суддів: Драчук Т.О., Томчука А.В.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у період з 25.03.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за цей період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення за період з 25.03.2022 по 20.05.2023, а також виплачених за цей період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 12.01.2026 позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку грошового забезпечення за період з 25.03.2022 по 19.05.2023 і одноразових видів грошового забезпечення, нарахованих та виплачених за період з 25.03.2022 по 19.05.2023, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 25.03.2022 по 19.05.2023 і одноразові види грошового забезпечення, нараховані та виплачені за період з 25.03.2022 по 19.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 визнано неповажними наведені військовою частиною НОМЕР_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення; апеляційну скаргу залишено без руху. Установлено скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду вмотивованої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням інших поважних підстав його пропуску та наданням відповідних доказів на їхнє підтвердження.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 визнано неповажними наведені військовою частиною НОМЕР_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2026; відмовлено військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення; відмолено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2026 у справі №120/13414/25 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, водночас наведені відповідачем причини пропуску такого строку не є поважними.
Як установив суд апеляційної інстанції, оскаржуване рішення суду першої інстанції було складено 12.01.2026, у зв`язку з чим останнім днем його оскарження є 11.02.2026. Водночас апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 подала лише 06.03.2026, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження на майже один місяць. 
Надаючи оцінку аргументам військової частини НОМЕР_1 про те, що строк на апеляційне оскарження був порушений з поважних причин, а саме у зв`язку технічним збоєм, унаслідок якого своєчасно підготовлена в підсистемі «Електронний суд» апеляційна скарга не була направлена до суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом владних повноважень і неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з його боку, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків.
Щодо посилань відповідача на довготривалі відключення електропостачання у зв`язку з обстрілами міста Ізюм Харківської області, то суд апеляційної інстанції зазначив, що місцерозташуванням військової частини НОМЕР_1 є АДРЕСА_1 .
Констатувавши, що інших підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження апелянт не зазначив, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження, відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України (якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними).
ІI. Провадження в суді касаційної інстанції 
Уважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з порушенням вимог процесуального закону, військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про незазначення військовою частиною НОМЕР_1 об`єктивних перешкод для своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції.
Скаржник доводив, що після отримання рішення суду першої інстанції військовою частиною НОМЕР_1 в електронному кабінеті ЄСІТС було сформовано апеляційну скаргу, підписано її КЕП, проте унаслідок помилки скарга не надійшла до суду апеляційної інстанції. Відповідач зазначав, що припустився цієї помилки через довготривалі відключення електричного постачання та, як наслідок, інтернету, у зв`язку із масованими атаками рф по енергетичній інфраструктурі України, зокрема, міста Ізюм Харківської області.
З урахуванням викладеного скаржник уважає, що навів суду апеляційної інстанції достатні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, які суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив як неповажні.
Позивач відзиву на касаційну скаргу не подавав.
Касаційна скарга надійшла до Суду 20.04.2026. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Желєзному І.В., Мельник-Томенко Ж.М.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026, здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01.06.2026, визначено новий склад колегії суддів: головуючу суддю (суддю-доповідача) - Радишевську О.Р., суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Загороднюка А.Г.
Ухвалою Суду від 02.06.2026 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою. 
ІІІ. Джерела права 
Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
Згідно з частиною п`ятою статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
IV. Позиція Верховного Суду
Спірним питанням у цій справі є наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 121, частиною третьою статті 295 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску цього строку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Повертаючись до обставин цієї справи, Суд зазначає, що рішення суду першої інстанції було складено 12.01.2026, у зв`язку з чим останнім днем його оскарження є 11.02.2026. До суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою військова частина НОМЕР_1 звернулася 06.03.2026, тобто за межами тридцятиденного строку, установленого 295 КАС України.
Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, військова частина НОМЕР_1 посилалася на помилку, внаслідок якої апеляційна скарга, що була підготовлена в підсистемі «Електронний суд», не була направлена до суду апеляційної інстанції. Аналогічні підстави військова частина НОМЕР_1 наводить й в касаційній скарзі. Проте, ані заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, ані касаційна скарга не розкриває суті помилки, яка, за доводами відповідача, об`єктивно перешкоджала йому своєчасно оскаржити рішення суду першої інстанції.
Водночас, як убачається з матеріалів касаційної скарги, зокрема скріншоту інтерфейсу електронного кабінету військової частини НОМЕР_1 в підсистемі «Електронний суд», апеляційна скарга хоча й була сформована як відповідний документ, не була надіслана до суду апеляційної інстанції й перебувала у статусі « ОСОБА_2 ».
З цього приводу Суд зазначає, що згідно з інструкцією користувача підсистеми «Електронний суд», що розміщена на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви, подані до суду з електронного кабінету (через електронний суд), мають такі статуси: «Чернетка» - на цьому етапі дозволяється редагувати заяву шляхом переміщення на різні кроки її формування; «Підписання» - на цьому етапі дозволяється лише підписати заяву та направити її до суду. Редагування заяви у статусі «Підписання» неможливе; «Відправлено» - статус указує на те, що заяву було підписано та направлено до суду; «Доставлено» (синім кольором) - статус вказує на те, що заява очікує на прийняття АСДС суду, до якого вона була направлена; «Доставлено» (блакитним кольором) - статус указує на те, що заяву було успішно прийнято до АСДС суду; «Зареєстровано» - статус відображається у разі реєстрації справи на основі поданої заяви в АСДС суду. У подальшому, справа, що була зареєстрована, а також всі документи, що були додані до справи, будуть відображатися у розділі «Справи».
Отже, належним підтвердженням того, що відповідну заяву, зокрема й апеляційну скаргу, було подано до відповідного суду є зміна її статусу з «Чернетка» на «Відправлено», а в кінцевому результаті - на «Зареєстровано», що свідчить про реєстрацію такої заяви в інформаційній системі документообігу суду з присвоєнням їй індивідуального вхідного номера.
Беручи до уваги, що відповідна заява в електронному кабінеті військової частини НОМЕР_1 (її представника) мала статус « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідач не міг не усвідомлювати, що її не було подано / доставлено до суду апеляційної інстанції. Відповідач також не наводить об`єктивних причин, які б перешкоджали йому впевнитися в тому, що статус заяви (апеляційної скарги) змінився після її підписання й надсилання.
Суд апеляційної інстанції правильно зауважив, що неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, зокрема внаслідок невиконання відповідних інструкцій та настанов щодо роботи з електронним кабінетом підсистеми «Електронний суд» та невиконання відповідачем вимог процесуального закону не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а тому не підтверджує наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Щодо посилань скаржника на обставини, в яких військова частина НОМЕР_1 вимушена була реалізовувати процесуальні права та обов`язки - військовий стан, наближеність до району ведення бойових дій, відключення електроенергії та відсутність зв`язку, то Суд зазначає таке.
Уведення в Україні воєнного стану суттєво ускладнило (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування), інших суб`єктів владних повноважень. Водночас Суд уважає за необхідне зазначити, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади (суб`єкта владних повноважень), за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу (суб`єкта владних повноважень).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що під час оцінки поважності причин пропуску процесуального строку з підстави введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду та порядок його функціонування; місце проживання / місцезнаходження скаржника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території; посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати закінчення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідною заявою/клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску); інші доречні обставини.
У контексті викладеного Суд зазначає, що касаційна скарга, як і заяви, що були адресовані суду апеляційної інстанції, не містить посилань на те, яким чином вказані обставини, пов`язані з воєнним станом, унеможливили звернення до суду апеляційної інстанції в цій справі у межах установленого КАС України строку.
Як свідчить зміст касаційної скарги, військова частина НОМЕР_1 після стверджуваного підписання апеляційної скарги її статусу в електронному кабінеті на предмет доставки до суду та реєстрації не перевіряла. Про те, що апеляційна скарга залишилася неподаною представник відповідача довідався лише 09.03.2026, коли ввійшов до електронного кабінету для подання доказів сплати судового збору, оскільки станом на момент підготовки апеляційної скарги відповідні докази до неї не долучалися.
За таких обставин Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що причини, з яких відповідач пропустив строк на апеляційне оскарження, мали організаційний характер і не належать до об`єктивних перешкод для звернення до суду.
Отже, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.
У статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
V. Судові витрати
Ураховуючи результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі №120/13414/25 залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко