Справа № 496/2269/25
Провадження № 2/496/1151/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Пендюри Л.О.
за участю секретаря – Сурженко К.І.
позивача – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, 
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою та просить стягнути з відповідача на свою користь (РНОКПП НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ») безпідставно отримані кошти в сумі 73460 грн та судові витрати. 
Свої вимоги мотивує тим, що з 08.04.2022 року по 26.08.2022 року він (позивач) на усне прохання ОСОБА_3 про надання позики здійснив за наданими ним платіжними реквізитами перерахування коштів ОСОБА_2 на картковий рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_3 на загальну суму 73460 грн. Позика надавалася задля вирішення невідомих йому питань із умовою повернення за першою вимогою до ОСОБА_3 . Грошові кошти перераховувались ним 10 платежами, транзакціями відповідно до банківської виписки з його особистих рахунків у АТ «ПУМБ». В подальшому, після пред`явлення усної вимоги ОСОБА_3 про необхідність повернення вищевказаних грошових коштів, останній повідомив, що дані грошові кошти не отримував та повертати їх не збирається. Водночас, на момент передачі грошових коштів відповідачу, він (позивач) був впевнений про укладання з ОСОБА_3 договору позики, на виконання якого останній зобов`язався повернути кошти за першою вимогою, однак цього не зробив, від визнання факту укладання договору позики відмовився. Враховуючи те, що грошові кошти ним перераховувались на особистий банківський рахунок відповідача, з яким він (позивач) взагалі не знайомий та жодного разу не спілкувався, будь-які цивільно-правові угоди між ними не укладались, тож вважає, що правові підстави отримання відповідачем вищезазначених грошових коштів відсутні та грошові кошти мають бути повернуті йому (позивачу), як безпідставно перераховані. Станом натепер ОСОБА_3 ухиляється від спілкування з ним, посилаючись на різні обставини, не відповідає на телефонні дзвінки, у черговий раз змінив контактний номер телефона. 27.03.2025 року він направив відповідачу на адресу реєстрації вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 73460 грн, яку останній отримав 30.03.2025 року, однак до цього часу сума безпідставно набутих відповідачем коштів йому (позивачу) не повернута, а тому він змушений звернутись з даним позовом до суду.
В свою чергу, від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Подплєтьонного С.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, відмовити повністю.
Відзив обґрунтований тим, що у 2022 році відповідач позичив ОСОБА_3 73460 грн у готівковій формі. Передачу вказаних коштів ОСОБА_3 відповідач документально не оформив, оскільки був з ним знайомий і в порядності сумнівів не було. ОСОБА_3 повідомив відповідача, що позичені кошти будуть повернуті третьою особою на його рахунок. Як зазначив сам позивач у позовній заяві, на момент перерахування ним грошових коштів правових підстав для перерахування коштів на рахунок відповідача у нього не було, адже на той момент між ними були відсутні зобов`язання, які б виникли на підставі договору. Відповідач підтверджує, що з позивачем він знайомий не був, договори з ним не укладав та зобов`язальні відносини між ними були відсутні. Відповідач не передавав позивачу реквізити рахунку для сплати коштів. Таким чином, позивач під час перерахування грошових коштів усвідомлював, що здійснював таке перерахування за відсутності зобов`язання для сплати коштів. За наданими до позовної заяви доказами позивач здійснював перерахування коштів регулярно різними сумами (всього 10 платежів протягом квітня – серпня 2022 року). Позивач у позовній заяві вказав, що він перераховував кошти на рахунок за реквізитами, які йому надав ОСОБА_3 , тобто позивач не перераховував кошти помилково. Окрім претензії від 19.03.2025 року, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що він з моменту перерахування коштів у 2022 році вчиняв дії щодо їх повернення як таких, що були перераховані без правової підстави. Зважаючи на те, що поведінка позивача щодо повернення коштів є суперечливою та недобросовісною, а тому представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Окрім іншого, представник відповідача вказує, що позивачем не надано доказів надання йому правничої допомоги. Позовна заява, заява про усунення недоліків позовної заяви, клопотання про витребування доказів підписані позивачем особисто. Орієнтовані витрати на правничу допомогу становлять 25000 грн. Докази витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення по справі. На даний час відповідачем судових витрат не понесено.
11.09.2025 року від позивача до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій він просить суд при розгляді справи та прийняття рішення не враховувати відзив відповідача.
При цьому посилається на те, що відзив відповідача подано з порушенням строків, встановлених ухвалою суду про відкриття провадження від 29.04.2025 року. Так, позивачем на адресу відповідача було відправлено вимогу щодо повернення коштів набутих без достатньої правової підстави (трек номер Укрпошта 0210000059182) та позовну заяву (трек номер Укрпошта 0210000059182), які відповідно до даних Укрпошта було вручено особисто відповідачу. Тож відповідач був освідомлений про наявність позову. Разом із цим, відповідач не наводить будь-яких відомостей та їх підтвердження про те, коли та в який спосіб він в решті решт дізнався про наявність судового провадження та чому не надав відзив у визначений судом термін. У відзиві не порушується питання поновлення пропущеного процесуального терміну та не наводяться поважні причини цього. Окрім цього, у відзиві на позовну заяву представник відповідача не наводить даних, в який період 2022 року відповідач позичив ОСОБА_3 73460 грн у готівковій формі, чи було це до отримання грошей від позивача, чи вже після, чи повернув ОСОБА_3 борг відповідачу у повній сумі чи можливо має місце неповернення боргу у частині, яким чином оформлений факт повернення боргу. Таким чином, посилання відповідача на, нібито, наявні факти чи дані без додавання будь-яких належних та допустимих доказів свідчить про необґрунтованість його позиції та мають ознаки штучного створення доказів з метою введення суду в оману. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на висновки Верховного Суду, викладені у ряді постанов, зроблені у контексті справ із суттєво іншими фактичними обставинами, що робить їх непридатними для застосування до цієї справи. З огляду на викладене, позивач вважає відзив відповідача таким, що поданий з порушенням строків, не містить належного обґрунтування та не підтверджений допустимими доказами.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Наполягав на безпідставності отримання відповідачем від нього грошових коштів та необхідності їх повернення. Зауважив, що він відповідача не знає, жодних економічних відносин між ними ніколи не було. Вказані грошові кошти він перераховував на прохання свого знайомого ОСОБА_3 , який і надав йому номер картки. Він перераховував грошові кошти з тим наміром, що за його першої вимоги він поверне йому ці кошти. На момент перерахування коштів він не знав, що картковий рахунок належать не ОСОБА_3 , тому що він перераховував кошти через додаток «ПУМБ», який не ідентифікує власника картки.
Відповідач та його представник до судового засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про день слухання справи належним чином.
Приймаючи до уваги пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні установлено та сторонами не оспорюється, що у 2022 році позивач ОСОБА_1 неодноразово перераховував на картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «ПриватБанку», грошові кошти у гривневому еквіваленті різними сумами.
Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку НОМЕР_4 , відкритого на його ім`я у АТ «ПУМБ», за період з 01.01.2022 року по 28.02.2025 року, загалом ним було здійснено 10 платежів на картковий рахунок * НОМЕР_5 , а саме: 08.04.2022 року у сумі 2575 грн, 02.06.2022 року у сумі 14850 грн, 15.06.2022 року у сумі 13500 грн, 07.07.2022 року у сумі 14320 грн, 28.07.2022 року у сумі 500 грн, 28.07.2022 року у сумі 1800 грн, 28.07.2022 року у сумі 7005 грн, 28.07.2022 року у сумі 7005 грн, 28.07.2022 року у сумі 7005 грн, 26.08.2022 року у сумі 4900 грн, всього на загальну суму 73460 грн.
Як пояснив позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, його знайомий ОСОБА_4 , з яким він товаришував, співпрацював з ОСОБА_5 , вони робили якийсь бізнес, пов`язаний із виготовленням склопластику, у зв`язку з чим він перераховував кошти не у фіксованому розмірі. Після кожного переказу під час телефонних розмов ОСОБА_3 дякував йому. Проте, фактично він (позивач) контактував з ОСОБА_4 . Він вважав, що якщо він їм позиче ці кошти, ОСОБА_3 буде давати можливість його товаришу ОСОБА_4 працювати. ОСОБА_3 працював на посаді начальника виробництва – водій виправних установ в Луганській області. Після подій у 2014 році ОСОБА_4 переїхав до м. Одеси, винаймав житло, тобто у нього дуже важко складалося життя, і так як вони товаришували, він вирішив йому допомогти. Фактично, ця позика надавалась ОСОБА_3 для того, щоб забезпечити трудові відносини ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Згодом він дізнався, що ОСОБА_4 помер. Він знайшов пана ОСОБА_5 і попросив його повернути йому грошові кошти, на що ОСОБА_3 повідомив йому, що ніяких грошей у нього не брав і нічого повертати не буде. Лише після цього він з`ясував, що картка, на яку він перераховував кошти, належить не ОСОБА_3 , а іншій особі. Він знайшов номер телефона відповідача і скинув йому у месенджер «Вацап» претензію. Відповідач на неї не відреагував, а тому він написав йому претензію за домашньою адресою, а потім звернувся до суду. 
З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2025 року позивач ОСОБА_2 звертався до відповідача ОСОБА_1 із письмовою вимогою щодо повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави, у розмірі 73460 грн, яку направив за його зареєстрованим місцем проживання. Проте до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу зазначені грошові кошти, а тому він звернувся до суду з даним позовом. 
Відповідно до інформації, яка надійшла з АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду 03.03.2026 року, на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_6 ). 
По рахунку(ах) НОМЕР_3 ( НОМЕР_6 ) було зарахування коштів: 08.04.2022 року на суму 2575 грн, призначення: зарахування переказу; 02.06.2022 року на суму 14850 грн, призначення: зарахування переказу; 15.06.2022 року на суму 13500 грн, призначення: зарахування переказу; 07.07.2022 року на суму 14320 грн, призначення: зарахування переказу; 26.08.2022 року на суму 4900 грн, призначення: зарахування переказу. 
По рахунку(ах) НОМЕР_3 ( НОМЕР_6 ) відсутнє зарахування коштів 28.07.2022 року на суму 500 грн, на суму 1800 грн, на суму 7005 грн. 
Зазначені вище перекази було здійснено через термінал іншого банку (Р2Р перекази), тому інформація про рахунок відправника відсутня. 
Із вказаного слідує, що на рахунок відповідача ОСОБА_2 за період з 08.04.2022 року по 26.08.2022 року невідомою особою було здійснено п`ять переказів на загальну суму 50145 грн, що достовірно не підтверджує доводи позивача про переказ ним грошових коштів у розмірі 73460 грн, як наслідок, ставить під сумнів відомості, які містяться у наданій ним виписці з особового рахунку із АТ «ПУМБ». Інших достовірних доказів, які б підтверджували той факт, що саме позивач переказав відповідачу грошові кошти саме у розмірі 73460 грн суду не надано.
Зі слів позивача, він перераховував грошові кошти загалом у розмірі 73460 грн на картковий рахунок, як потім з`ясувалось, який належить відповідачу, на усне прохання ОСОБА_3 у якості позики з метою допомогти своєму товаришу ОСОБА_4 .
Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказав, що відповідач позичив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 73460 грн у готівковій формі, на що останній повідомив, що грошові кошти будуть повернуті йому третьою особою на його рахунок. Передачу грошових коштів відповідач документально не оформлював.
Будь-яких доказів, які підтверджують або заперечують позицію як позивача, так і відповідача у суду немає. 
В той же час, враховуючи доводи позивача, суд дійшов висновку, що якщо між позивачем та третьою особою ( ОСОБА_3 ) мала місце цивільно-правова угода (у даному випадку позика), отже набувачем (володільцем) перерахованих позивачем на рахунок відповідача спірних грошових коштів є не відповідач, а третя особа, а грошові кошти спрямовувались на виконання досягнутих між ОСОБА_1 та третьою особою певних домовленостей, в силу яких позивач і здійснював неодноразові перекази на картковий рахунок відповідача, що свідчить про відсутність підстав вважати, що грошові кошти набуто відповідачем без достатньої правової підстави.
Системність проведених позивачем платежів (а їх було як мінімум п`ять) свідчить про те, що характер правовідносин між учасниками транзакцій є тривалим, не випадковим, визначеним, зрозумілим для досягнення певної мети та умов, згідно з якими перераховувались кошти, що унеможливлює помилковість таких перерахувань та, в свою чергу, виключає застосування вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Вказане також підтверджується поведінкою позивача, який тривалий час не пред`являв будь-яких претензій до відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22).
Суд враховує доктрину venire contra factum proprium щодо принципу добросовісності, за яким поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. 
Суд вважає, що поведінка позивача щодо здійснення грошових переказів на картковий рахунок відповідача є суперечливою, оскільки позивач, усвідомлюючи відсутність зобов`язання, зокрема, фактично укладеного договору позики на заявлену у позові суму, добровільно, систематично, протягом тривалого часу здійснював перерахування грошових коштів без зазначення призначення платежу.
Також, слід зазначити, що тягар доведення підстав позову в такій категорії справ покладено саме на позивача, який вважає, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю порушив права позивача та не вдається до повернення безпідставно набутих коштів за рахунок позивача.
Таким чином, з огляду на те, що позивач за відсутності обов`язку для сплати коштів систематично здійснював грошові перекази на картковий рахунок відповідача у період з 08.04.2022 року по 26.08.2022 року, які, з його слів, після кожного переказу в телефонній розмові підтверджував отримання ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, адже позивач вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 27.04.2026 року.
Виготовлення рішення суду поза межами строків, встановлених частиною шостою статті 259 ЦПК України, обумовлено рядом причин, якими є, зокрема, надмірна завантаженість суддів Біляївського районного суду Одеської області, в тому числі судді Пендюри Л.О., в провадженні якого з початку 2026 року перебуває більш, ніж одна тисяча вісімдесят справ, недостатня кількість суддів (з 2016 року кількість суддів у Біляївському районному суді Одеської області зменшилася з 11 до 6 (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення судових рішень у строки, встановлені чинним законодавством, а також перебування судді на лікарняному (з 01.04.2026 року по 24.04.2026 року включно). Крім того, на робочий процес суттєво впливають чисельні повітряні тривоги і необхідність перебування у цей момент суддів та працівників суду у безпечному місці, яким не є службовий кабінет.

Суддя Л.О. Пендюра