П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/4828/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
27 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулося до суду з позовом про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у сумі 310891,22 грн, в тому числі до державного бюджету - 84179,78 грн, до місцевого бюджету - 226711,44 грн.
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем обліковується зазначена сума заборгованості з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за наслідками винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, та яка у добровільному порядку у визначений законом строк не була сплачена платником податку.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року даний адміністративний позов задоволено повністю та стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у сумі 310891,22 грн, в тому числі до державного бюджету - 84179,78 грн, до місцевого бюджету 226711,44 грн.
Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що заявлена до стягнення сума заборгованості в загальному розмірі 310891,22 грн. є узгодженим податковим зобов`язанням, яке набуло статусу податкового боргу та не сплачене відповідачем у встановлені законодавством строки до бюджету. А оскільки наявність цього податкового боргу підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ДОВОДИ ІНШИХ ОСІБ

Не погодившись з цим рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати таке рішення та ухвалити нове – про відмову в задоволенні позову.
Свої доводи апелянт мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є недостатньо вмотивованим, що не відповідає практиці ЄСПЛ; суд безпідставно послався на рішення у справі №600/4617/24-а, при цьому судами не надано оцінки обставинам щодо прощення (анулювання) боргу банком та заниженої оцінки вартості його майна; судом порушено норми процесуального права, зокрема не повідомлено відповідача про поновлення провадження та розгляду справи.
Позивачем подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого ГУ ДПС в Чернівецькій області вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити така апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

ІV. РУХ СПРАВИ В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року. Також витребувано з Чернівецького окружного адміністративного суду матеріали даної справи.
Наступною ухвалою апеляційного суду від 26 березня 2026 року судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Цією ж ухвалою закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено її до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

V. ВСТАНОВЛЕНІ ПО СПРАВІ ОБСТАВИНИ

Судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи встановлено, що відповідач перебуває на обліку в податковому органі як платник податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України.
Згідно розрахунком заборгованості, наданим позивачем, за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 310891,22 грн, який включає податок на доходи фізичних осіб в сумі 286976,51 грн. та військовий збір в сумі 23914,71 грн. 
Так, як свідчать матеріали справи, вказана заборгованість виникла за відповідачем за наслідком винесення ГУ ДПС у Чернівецькій області податкових повідомлень-рішень: від 09.04.2024 №00000/3489/Ж10/24-13-24-04 про визначення податкового зобов`язання з військового збору на суму 23914,71 грн. (основний платіж) та від 09.04.2024 №00000/3488/Ж10/24-13-24-04 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 286976,51 грн. 
Дані податкові повідомлення-рішення винесені за наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки відповідача, результати якої оформлені актом від 01.03.2024 №2396/Ж5/24-13-24-04/2599907096, та наразі такі рішення є чинними.
Вказана сума податкового боргу узгоджується із відомостями картки особового рахунку платника податку в розрізі конкретних платежів, копії яких долучені до матеріалів справи.
Також судом встановлено, що відповідачу надсилалась податкова вимога від 06.06.2024 № 0003319-1308-2413 на суму 310891,22 грн., яка в подальшому була оскаржена ОСОБА_1 до суду.
Втім, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №600/4617/24-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Таким чином, оскільки відповідна сума податкового зобов`язання у визначений законом строк відповідачем не була сплачена, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її стягнення в судовому порядку.

VІ. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Обов`язок сплати податків платником передбачений п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п. п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (п. 56.1 ст. 56 ПК України).
В силу п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
При цьому, враховуючи положення п.п. 69.37 підрозд. 10 розділу ХХ ПК України сума грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, вважається неузгодженою до моменту повної сплати податкового зобов`язання, визначеного в такому податковому повідомленні-рішенні, але не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем отримання платником податків такого податкового повідомлення-рішення.
Як вже наголошувалося вище, заявлена до стягнення сума податкового боргу в розмірі 310891,22 грн, що включає податок на доходи фізичних осіб в сумі 286976,51 грн. та військовий збір в сумі 23914,71 грн., визначена на підставі двох податкових повідомлень-рішень від 09.04.2024 №00000/3489/Ж10/24-13-24-04 та № 00000/3488/Ж10/24-13-24-04.
Судом встановлено, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення були направленні контролюючим органом на податкову адресу відповідача та отримані останнім 11.04.2024, тобто являються врученими платнику податків згідно ст. 42 ПК України. Однак, визначені у таких податкових повідомленнях-рішеннях суми грошових зобов`язань у встановлений податковим законодавством України строк сплачені в повному обсязі не були.
При розгляді цієї справи як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції доказів скасування згаданих податкових повідомлень-рішень не надано. Таким чином, на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі прийняті контролюючим органом податкові повідомлення - рішення є чинними, а визначені у них податкові зобов`язання вважаються узгодженими, а отже визнаються податковим боргом.
За правилами, визначеними п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Як зазначено у п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
На виконання вказаної норми законодавства, податковим органом надіслано на податкову адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 06.06.2024 № 0003319-1308-2413 на суму 310891,22 грн. (що відповідає сумі позову).
Правомірність цієї податкової вимоги підтверджена рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №600/4617/24-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025.
Стаття 61 ПК України передбачає, що контроль за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів покладено на податкові органи.
Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Отже, беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму податкового боргу в розмірі 310891,22 грн. відповідач ОСОБА_1 у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову повністю. 
Щодо викладеного в апеляційній скарзі доводу апелянта про недостатню вмотивованість рішення та невідповідність його вимогам практики Європейського суду з прав людини, то такі є безпідставними.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України”), суди зобов`язані належним чином зазначати підстави своїх рішень, однак це не може розумітися як вимога надавати детальну відповідь на кожен довід сторін.
Як убачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, навів норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов мотивованого висновку про наявність у відповідача узгодженого та несплаченого податкового боргу, що підлягає стягненню у судовому порядку.
Таким чином, рішення суду в повній мірі відповідає критеріям належної вмотивованості.
Щодо інших доводів апелянта про необхідність оцінки правомірності нарахування податкового зобов`язання та обставин «прощення боргу», на чому власне і побудовані основні мотиви його апеляційної скарги, то апеляційний суд зважає на наступне.
Так, апелянт в межах цієї справи фактично повторно ставить під сумнів правомірність формування податкового зобов`язання, посилаючись на обставини анулювання (прощення) боргу банком та неналежної оцінки майна.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в межах спору про стягнення податкового боргу перевірці підлягають обставини наявності такого боргу, його узгодженості та дотримання контролюючим органом процедури його стягнення, а не правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 27.06.2023 у справі №480/13804/21 та від 09.11.2023 у справі №140/7432/21.
Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, обставини щодо правомірності податкової вимоги та підстав виникнення податкового боргу вже були предметом судового розгляду у справі №600/4617/24-а, за результатами якого у задоволенні позову відповідача відмовлено, а відповідне рішення набрало законної сили.
З огляду на положення частини четвертої статті 78 КАС України такі обставини не підлягають повторному доказуванню.
Отже, доводи апелянта у цій частині спрямовані на переоцінку обставин, які вже були встановлені судом у іншій справі, що набрала законної сили, та не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.
Також, у своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що, на його думку, полягає у неповідомленні його про поновлення провадження у справі та її наступного розгляду.
Втім, такі доводи апелянта не заслуговують на увагу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що провадження у справі в суді першої інстанції здійснювалося за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що відповідає вимогам статті 262 КАС України.
У такому випадку суд не зобов`язаний викликати учасників справи або повідомляти їх про дату судового засідання, оскільки розгляд справи здійснюється у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів та без повідомлення сторін.
Факт поновлення провадження та ухвалення рішення в один день сам по собі не свідчить про упередженість суду, оскільки КАС України не містить заборони щодо вчинення таких процесуальних дій у межах одного дня за наявності достатніх матеріалів для вирішення спору.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що наведені апелянтом обставини не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки розгляд справи здійснювався у спосіб, прямо передбачений положеннями КАС України. Більше того, вказані доводи не підтверджують факту обмеження чи порушення процесуальних прав відповідача, а також не дають підстав вважати, що такі обставини могли вплинути на правильність вирішення справи по суті. 
Відтак підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів відсутні.

VІІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
З огляду на результат апеляційного розгляду, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.