ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/76/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В. 

секретар судового засідання – Чеголя Є.О.
за участю:
Прокурор відділу - Бойчук М.М. 
ТОВ «ВІТРО ЕКСПО 2024» - адвокат Письменна Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  
Заступника керівника Одеської обласної прокуратури 
на рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 
по справі №916/76/24 
за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури) в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України; Південного офісу Держаудитслужби 
до відповідачів: 
1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (нова назва ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024»); 
2.Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 
про визнання недійсним договору та стягнення.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Керівник Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Південного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (далі - ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон») та Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») про визнання недійсним рішення тендерного комітету ДП «МТП «Чорноморськ» від 31.05.2018 про визнання переможцем ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон»; визнання недійсним Договору про закупівлю товарів (прожекторів, світильників, ліхтарів) №18/92-Т від 15.06.2018, а також про стягнення з ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» на користь ДП «МТП «Чорноморськ» 3 671 706, 60 грн., а з ДП «МТП «Чорноморськ» стягнути одержані ним за рішенням суду 3 671 706, 60 грн. в дохід держави.
05 лютого 2024 року від керівника Чорноморської окружної прокуратури надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої прокуратура просить суд розгляд п. 3,4 прохальної частини позовної заяви здійснювати у наступній редакції: «Визнати недійсним Договір про закупівлю товарів (прожекторів, світильників, ліхтарів) №18/92-Т від 15.06.2018р., укладений між ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ДП «МТП «Чорноморськ»; стягнути з ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» на користь ДП “МТП «Чорноморськ» 3 671 706, 60 грн., а з ДП «МТП «Чорноморськ» стягнути одержані ним за рішенням суду 3 671 706, 60 грн. в дохід держави». 
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що ДП «МТП «Чорноморськ» на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua) 08.05.2018р. було опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів під № UA-2018-05-08-002541-а щодо предмета закупівлі: Світильники, прожектори, ліхтарі за ДК 021:2015:31520000-7 - Світильники та освітлювальна арматура, очікуваною вартістю 3 780 000 грн без ПДВ.
Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися: ТОВ «ТД «Ватра - Південний регіон» (код СДРПОУ 37840186) з ціновою пропозицією 3 671 706 грн 60 коп. з ПДВ та ТОВ «ЛАЙТ СИСТЕМО» (код СДРПОУ 41111817) з ціновою пропозицією 3 750 000 грн. з ПДВ.
Рішенням тендерного комітету ДП «МТП «Чорноморськ», оформленим протоколом засідання від 31.05.2018р., переможцем торгів визначено ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон», тендерна пропозиція із сумою 3 671 706, 60 грн. (з ПДВ) якого відповідала кваліфікаційним критеріям, установленим у тендерній документації замовника. Цим протоколом із вказаним товариством вирішено укласти відповідний договір, у зв`язку із чим електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
Також, прокурор зазначає, що в подальшому, між ДП «МТП «Чорноморськ» та ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» укладено Договір № 18/92-Т на закупівлю товарів (прожекторів, світильників, ліхтарів) від 15.06.2018, вартістю 3 671 706 грн 60 коп. (з ПДВ), строком дії до 31.12.2018р.
Відповідно до видаткових накладних № п_000734 від 27.06.2018, № п_000735 від 27.06.2018, № п_000736 від 27.06.2018, № п_000737 від 27.06.2018, № п_000964 від 28.08.2018, № п_000966 від 28.08.2018, № п_000967 від 28.08.2018, № п_001453 від 29.11.2018, № п_001454 від 29.11.2018 ДП «МТП «Чорноморськ» фактично отримало всі товари, передбачені Специфікацією, що є Додатком 1 і невід`ємною частиною Договору № 18/92-Т від 15.06.2018, та сплатило за них 3 671 706, 60 грн. з ПДВ відповідно до платіжних доручень № 1768 від 18.07.2018, №1163 від 13.05.2019, №1164 від 13.05.2019.
Як зазначає прокурор, рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.12.2021р. № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 встановлено, що ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» (код ЄДРПОУ 37840186) та ТОВ «Лайт Системе» (код ЄДРПОУ 41111817) вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів закупівлі UА-2018-05-08-002541-а, проведеної ДП «МТП «Чорноморськ».
Відповідно до п. 4 цього рішення антиконкурентні узгоджені дії під час підготовки та участі у вказаних торгах підтверджуються таким: спільне використання одних і тих же ІР-адрес (п. 4.1 рішення); синхронність дій у часі під час завантаження файлів в електронну систему закупівель (п. 4.2 рішення); спільне подання податкової звітності (п. 4.3 рішення); спільні особливості електронних файлів та схожість в оформленні документів (п. 4.4 рішення); спільне використання одних і тих же засобів зв`язку (телефон) (п. 4.5 рішення); доступ до поштових скриньок (п. 4.6 рішення); спільні особи при здійсненні доступу до рахунків (п. 4.7 рішення); отримання банківських гарантій (п. 4.8 рішення); наявність спільних працівників, перехід працівників між учасниками (п. 4.9 рішення); наявність сталих господарських відносин між учасниками (п. 4.10 рішення); наявність фінансової допомоги (п. 4.11 рішення); цінова поведінка учасників (п. 4.12 рішення).
З огляду на вищезазначене, адміністративна колегія Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 22.12.2021 № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 дійшла висновку, що ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе» під час підготовки документації та участі у вказаних торгах, яке проводило ДП «МТП «Чорноморськ» за допомогою веб-порталу Уповноваженого органу з питань закупівель «Ргогогго», ідентифікатор закупівлі в системі UА-2018-05-08-002541-а, діяли не самостійно, а узгоджували свої дії, не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі в конкурентних процедурах закупівель.
В результаті такої узгодженої поведінки ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе» під час участі в торгах не було дотримано принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.
Рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.12.2021 № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 учасниками закупівлі не оскаржувалось.
Щодо підстав для визнання недійсним Договору №18/92-Т від 15.06.2018 прокурор зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення спірної угоди) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.
Норму аналогічного змісту містить ч. 1 ст. 41 указаного Закону в редакції, чинній на даний час.
Тендер відбувся за участю в ньому двох учасників - ТОВ «ТД «Ватра - Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе», які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера.
Таким чином, прокурор вважає, що придбання ДП «МТП «Чорноморськ» товарів відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості. Поведінка ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе» під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.
Враховуючи зазначене, прокурор вважає, що договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон», на підставі ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.
Недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 910/16309/18).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 у задоволенні позову керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Південного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» та Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання недійсним Договору про закупівлю товарів (прожекторів, світильників, ліхтарів) №18/92-Т від 15.06.2018, а також про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 3 671 706 грн 60 коп., а з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» стягнення одержаних ним за рішенням суду 3 671 706, 60 грн. дохід держави – відмовлено повністю.
Обґрунтування рішення. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що повернення спірної суми коштів ДП «МТП «Чорноморськ» не відновлює права держави в особі позивачів - Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Південного офісу Держаудитслужби, а в межах заявлених позовних вимог не вбачається можливості застосування судом іншого ефективного способу захисту порушених прав держави.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (вх.№2-861/24 від 23.05.2024) про розподіл судових витрат у справі №916/76/24 – задоволено частково.
Стягнуто з Чорноморської окружної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 44 043, 75 грн. 
Обґрунтування рішення.
В мотивах прийнятого рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» про розподіл судових витрат у справі №916/76/24 підлягає частковому задоволенню, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім «Ватра-Південний регіон» під час розгляду справи були понесені судові витрати на правову допомогу. 
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/76/24 та ухвалити нове рішення, як позов заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури задовольнити у повному обсязі; скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/76/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника ТОВ «Торговий дім Ватра-Південний регіон» адвоката Письменної Н.В. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Узагальненні доводи апеляційної скарги. 
Прокурор зазначає, що судом першої інстанції у рішенні суду не зазначено мотивів для відхилення положень ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України, проте вказано на застосування прокурором фактично односторонньої реституції, що не передбачено нормами законодавства України стверджуючи, а в даному випадку двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та е може бути проігнорована сторонами, а отже кошти за правочином мали би повернутися ДП «МТП «Чорноморськ» як суб`єкту господарювання, а не в доход держави.
Також, прокурор в скарзі зазначає, що ані зміст правовідносин, ані предмет позову у цих справах не є подібними, а тому звернення суду до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №904/192/22 є безпідставними.
Прокурором в скарзі звертається увага на те, що у позові заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури звернуто увагу суду, що ЦК України, ГК України встановлюють особливі наслідки окремого виду недійсного правочину у ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України. 
Отже, на думку прокурора, стягнення коштів за таким недійсним правочином відбувається саме на користь держави, а не на користь будь-якої із сторін цього правочину, як безпідставно стверджує господарський суд в рішенні від 14.05.2024 у справі №916/76/24.
Враховуючи, що суть правових наслідків недійсного правочину, які передбачені у ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України, полягає у стягненні коштів саме в дохід держави, отже є необґрунтованим висновок Господарського суду Одеської області про фактичне представництво прокурором інтересів ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», яке є відповідачем у справі.
Таким чином, на думку скаржника, судом першої інстанції було неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: положень частини 3 статті 216, частин 3 статті 228 ЦК України, частини 1 статті 208 ГК України, та викладені висновки у рішенні суду не відповідають фактичним матеріалам справи, що призвело до постановлення у справі №916/76/24 незаконного та необгрунтованного рішення суду про брання прокурором неефективного способу захисту порушеного права щодо наслідків недійсності правочину.
Також, скаржник вважає, що додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/76/24 ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та яке підлягає скасуванню, оскільки не було досліджено всі обставини та докази щодо понесення судових витрат у справі. 
У зв`язку з чим прокурор вважає, що зазначене судове рішення також підлягає скасуванню.
Викладення позиції інших учасників провадження у справі. 
19.07.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРО ЕСПО 2024» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
20.08.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства “Морський торговельний порт «Чорноморськ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
19.06.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 по справі №916/76/24. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2024 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.06.2024.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/76/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 доручено Господарського суду Одеської області невідкладно надіслати на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи №916/76/24. 
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 по справі №916/76/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 27.06.2024 матеріали справи №916/76/24 надійшли до суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/76/24. 
Призначено розгляд справи № 916/76/24 на 24.09.2024 о 14:30 год. 
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 24.09.2024 оголошено перерву до 25.11.2024 о 14:00 год.
Судове засідання Південно-західного апеляційного господарського суду 25.11.2024 не відбулось, у зв`язку з оголошення повітряної тривоги у м. Одесі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 повідомлено учасників справи, про те, що розгляд справи № 916/76/24 відбудеться 20.01.2025 о 14:00 год. 
До суду надійшло повідомлення від ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024», що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» змінило назву на ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024».
20.01.2025 до суду надійшло клопотання ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024» про зупинення апеляційного провадження у справі, що переглядається, до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітро Експо 2024» про зупинення апеляційного провадження – задоволено.
Зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 по справі №916/76/24 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітро Експо 2024» – задоволено. Провадження у справі № 916/76/24 поновлено. Розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 05.05.2026 о 14:00 год.
05.05.2026 у судове засідання з`явився Прокурор та представник ТОВ «ВІТРО ЕКСПО 2024», які підтримали вимоги та доводи викладені ними письмово. Інші представники учасники у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Інші представники в судове засідання не з`явились.
Зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності інших представників сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Фактичні обставини справи.
Керівник Чорноморської окружної прокуратури у позовній заяві, що подана в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Південного офісу Держаудитслужби, зазначив, що ДП «МТП «Чорноморськ» на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua) 08.05.2018 було опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів під № UA-2018-05-08-002541-а щодо предмета закупівлі: Світильники, прожектори, ліхтарі за ДК 021:2015:31520000-7 - Світильники та освітлювальна арматура, очікуваною вартістю 3 780 000 грн без ПДВ.
Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися: ТОВ «ТД «Ватра - Південний регіон» (код СДРПОУ 37840186) з ціновою пропозицією 3 671 706 грн 60 коп. з ПДВ та ТОВ «ЛАЙТ СИСТЕМО» (код СДРПОУ 41111817) з ціновою пропозицією 3 750 000 грн з ПДВ.
Рішенням тендерного комітету ДП «МТП «Чорноморськ», оформленим протоколом засідання від 31.05.2018р., переможцем торгів визначено ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон», тендерна пропозиція із сумою 3 671 706 грн 60 коп. (з ПДВ) якого відповідала кваліфікаційним критеріям, установленим у тендерній документації замовника. Цим протоколом із вказаним товариством вирішено укласти відповідний договір, у зв`язку із чим електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
В подальшому, між ДП «МТП «Чорноморськ» та ТОВ “ТД «Ватра-Південний регіон» укладено Договір № 18/92-Т на закупівлю товарів (прожекторів, світильників, ліхтарів) від 15.06.2018р., вартістю 3 671 706 грн 60 коп. (з ПДВ), строком дії до 31.12.2018р.
Відповідно до видаткових накладних № п_000734 від 27.06.2018, № п_000735 від 27.06.2018, № п_000736 від 27.06.2018, № п_000737 від 27.06.2018, № п_000964 від 28.08.2018, № п_000966 від 28.08.2018, № п_000967 від 28.08.2018, № п_001453 від 29.11.2018, № п_001454 від 29.11.2018 ДП «МТП «Чорноморськ» фактично отримало всі товари, передбачені Специфікацією, що є Додатком 1 і невід`ємною частиною Договору № 18/92-Т від 15.06.2018р., та сплатило за них 3 671 706 грн 60 коп. з ПДВ відповідно до платіжних доручень № 1768 від 18.07.2018р., №1163 від 13.05.2019, №1164 від 13.05.2019.
Рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.12.2021 № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 встановлено, що ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» (код ЄДРПОУ 37840186) та ТОВ «Лайт Системе» (код ЄДРПОУ 41111817) вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів закупівлі UА-2018-05-08-002541-а, проведеної ДП «МТП «Чорноморськ».
Відповідно до п. 4 цього рішення антиконкурентні узгоджені дії під час підготовки та участі у вказаних торгах підтверджуються таким: спільне використання одних і тих же ІР-адрес (п. 4.1 рішення); синхронність дій у часі під час завантаження файлів в електронну систему закупівель (п. 4.2 рішення); спільне подання податкової звітності (п. 4.3 рішення); спільні особливості електронних файлів та схожість в оформленні документів (п. 4.4 рішення); спільне використання одних і тих же засобів зв`язку (телефон) (п. 4.5 рішення); доступ до поштових скриньок (п. 4.6 рішення); спільні особи при здійсненні доступу до рахунків (п. 4.7 рішення); отримання банківських гарантій (п. 4.8 рішення); наявність спільних працівників, перехід працівників між учасниками (п. 4.9 рішення); наявність сталих господарських відносин між учасниками (п. 4.10 рішення); наявність фінансової допомоги (п. 4.11 рішення); цінова поведінка учасників (п. 4.12 рішення).
З огляду на вищезазначене, адміністративна колегія Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 22.12.2021 № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 дійшла висновку, що ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе» під час підготовки документації та участі у вказаних торгах, яке проводило ДП «МТП «Чорноморськ» за допомогою веб-порталу Уповноваженого органу з питань закупівель «Ргогогго», ідентифікатор закупівлі в системі UА-2018-05-08-002541-а, діяли не самостійно, а узгоджували свої дії, не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі в конкурентних процедурах закупівель.
В результаті такої узгодженої поведінки ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе» під час участі в торгах не було дотримано принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.
Рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.12.2021 № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 учасниками закупівлі не оскаржувалось.
Прокурор вважає, що відділенням надано належну оцінку обставинам справи та прийнято законне й обґрунтоване рішення про встановлення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про притягнення ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» як порушника до визначеної законом відповідальності.
Щодо підстав для визнання недійсним Договору №18/92-Т від 15.06.2018 прокурор зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення спірної угоди) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.
Норму аналогічного змісту містить ч. 1 ст. 41 указаного Закону в редакції, чинній на даний час.
Тендер відбувся за участю в ньому двох учасників - ТОВ «ТД «Ватра - Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе,» які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера.
Таким чином, прокурор вважає, що придбання ДП «МТП «Чорноморськ» товарів відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості. Поведінка ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» та ТОВ «Лайт Системе» під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.
Враховуючи зазначене, прокурор вважає, що договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон», на підставі ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.
При цьому, прокурор зазначає, що згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, після прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю.
Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення тендерного комітету, не може мати правомірного наслідку - укладення договору.
Отже, недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 910/16309/18).
Прокурор зазначив, що згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Також, прокурор зазначив, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати».
Прокурор вважає, що рішення тендерного комітету ДП «МТП «Чорноморськ», оформлене протоколом його засідання від 31.05.2018 та договір від № 18/92-Т від 15.06.2018 не відповідають вимогам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України саме у зв`язку з невідповідністю інтересам держави та суспільства за наявності умислу ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон».
При цьому, прокурор зазначив, що Цивільний кодекс України встановлює особливі правові наслідки такої недійсності правочинів.
Так, згідно з ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Таким чином, з урахуванням викладеного, прокурор вважає, що ТОВ «ТД «Ватра - Південний регіон», маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало кошти в сумі 3 671 706 грн 60 коп. Вищенаведене свідчить про наявність у ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» умислу на укладення спірного Договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, з метою отримання прибутку.
Ураховуючи наявність умислу лише у ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» як сторони оспорюваного Договору, прокурор вважає, що одержані ним 3 671 706 грн 60 коп. за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору (ДП «МТП «Чорноморськ»), а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.
Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частини третя і п`ята стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
У положеннях частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).
Тобто під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).
У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Прокурор зазначив, що цей позов має на меті комплексний захист інтересів держави, порушених унаслідок прийняття рішення тендерного комітету ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», оформленого протоколом його засідання від 31.05.2018, та укладення спірного Договору. Обставини вчинення та наслідки таких діянь для економіки держави свідчать про невідповідність указаних фактів як правовій природі здійснення публічних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства. Зазначені обставини та наслідки передбачають розпорядження коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності та результативності їх витрачання, які забезпечуються завдяки добросовісній конкуренції суб`єктів господарювання.
Порушення учасниками закупівель вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, на думку прокурора, нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання коштів для придбання товарів, робіт і послуг.
Тому прокурор зазначив, що пред`явлення ним позову у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання товарів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу коштів.
Також, прокурор зауважив, що відповідно до п. 1 Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 N 460, Мінінфраструктури є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику: у сфері, зокрема, автомобільного, залізничного, морського та внутрішнього водного транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, туризму та курортів (крім здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів), мультимодальних перевезень, захисту критичної інфраструктури у секторах, за які відповідальне, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, залізничного, морського та внутрішнього водного транспорту, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на авіаційному, автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та внутрішньому водному транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на авіаційному, автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та внутрішньому водному транспорті.
Одним із основних завдань Мінінфраструктури є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері автомобільного, залізничного, морського та внутрішнього водного транспорт, надання послуг поштового зв`язку; у сфері розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, залізничного, морського та внутрішнього водного транспорту (п.п. 1, 2 п.3 Положення).
Підпунктом 59 п. 4 Положення передбачено, що Мінінфраструктури бере участь у справах та діє у судах України, звертається з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів, а також інтересів держави у випадках, передбачених законом.
Мінінфраструктури з метою організації своєї діяльності забезпечує ефективне цільове використання бюджетних коштів (абз.4 п.5 Положення).
Крім того, відповідно до наданих повноважень, до сфери управління Мінінфраструктури у сфері морського транспорту належить ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», відповідно до п. 1 Статуту якого, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 15.12.2017 № 449, ДП є державним унітарним підприємством і діє як комерційне підприємство, що засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (Уповноважений орган управління).
Підприємство утворено з метою організації і надання послуг зі здійснення технологічних вантажних операцій з переміщення вантажів з одного виду транспорту на інший, обслуговування суден, пасажирів і вантажів, перевезення вантажів і пасажирів на суднах, що належить Підприємству, а також для отримання прибутку.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель межах свої повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Головними завданнями органу державного фінансового контролю, серед інших, є: здійснення державного фінансового контролю за використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ст. 2 цього Закону).
При цьому, на підставі п. п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. пп. 1, 3 п. 3 Положення).
Згідно з пп. 20 п. 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Відповідно до п.7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Одеської області здійснює Південний офіс Держаудитслужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016р. № 266 “Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби”
Згідно з пп. 18 п. 6 Положення про Південний офіс Держаудитслужби, затвердженого Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23, Південний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Таким чином, прокурор зазнакчив, що у даній справі належними позивачами мають бути саме Південний офіс Держаудитслужби та Мінінфраструктури України. 
Прокурор зазначив, що Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Південний офіс Держаудитслужби як органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснюють.
Чорноморська окружна прокуратура на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листами №63-2426вих-23 від 18.04.2023 та №63-463 8вих-23 від 12.07.2023 повідомила Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України про існування порушення інтересів держави від укладення Договору за наслідками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон». Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.
У відповідь Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України листами від 22.05.2023 № 3837-23 та від 29.08.2023 № 6463-23 повідомило окружну прокуратуру, що заходи щодо визнання договору недійсним не вживалися, підстави для його оскарження у Мінінфраструктури відсутні.
Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України, на думку прокурора, цей факт свідчить, що вказаний орган не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави.
Крім того, окружна прокуратура відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листами №63-2427вих-23 від 18.04.2023 та №63-4637вих-23 від 12.07.2023 повідомила Південний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави від укладення договору за наслідками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон». Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.
У відповідь Південний офіс Держаудитслужби листами № 151531-17/2159- 2023 від 03.05.2023 та № 151531-17/3363-2023 від 21.07.2023 повідомив окружну прокуратуру, що офісом не проводився моніторинг процедури закупівлі, а також не досліджувалося питання дотримання вимог законодавства при здійсненні процедури закупівлі під час проведення інших заходів державного фінансового контролю.
На думку прокурора, зазначене свідчить, що Південний офіс Держаудитслужби не вжив жодних заходів із захисту порушених інтересів держави, викладених у листі Чорноморської окружної прокуратури, не звернувся до суду з необхідним позовом, а також не проінформував про заплановані заходи задля усунення порушень указаних інтересів конкретні та строки їх вжиття.
Внаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів прокурор вважає, що інтереси держави залишаються незахищеними, у зв`язку із чим у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.
Враховуючи викладене, унаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів протягом розумного строку після того, як їм стало відомо про можливе порушення інтересів держави, свідчить про їх бездіяльність. За наведених обставин Прокурор правомірно звернувся з позовом до суду з даним позовом. 
Щодо суті спору.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про обрання Прокурором неналежного та неефективного способу захисту прав Позивачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. 
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, проте не погоджується з його мотивами.
Відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, яка була чинною у період існування спірних відносин).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 (пункти 66 – 77) зазначив:
«Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма Цивільного кодексу України, яка містить каральні заходи (санкції).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
Частиною 3 ст.228 Цивільного кодексу України передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.208 Господарського кодексу України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation – NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування – передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.” 
Щодо позовної вимоги про визнання Договору недійсним та застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, судова колегія зазначає наступне.
Для застосування приписів ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України Прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (закупівлі Світильників, прожекторів, ліхтарів) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, Прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі. 
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України.
Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
Колегія суддів вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
З урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, судова колегія зазначає про невідповідність норми ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 Цивільного кодексу України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 вказав, що при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Натомість, у даній справі Прокурор обґрунтовує свої вимоги порушенням ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (нова назва ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024») законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів закупівлі UА-2018-05-08-002541-а, проведеної ДП «МТП «Чорноморськ», не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України «Про публічні закупівлі», нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.
Прокурор вважав, що Договір №18/92-Т від 15.06.2018, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» (нова назва ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024»), на підставі ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.
Разом з тим, Прокурором не надано, а матеріали справи не містять доказів завдання збитків державі.
При цьому, судова колегія звертає увагу, що ТОВ «ТД «Ватра-Південний регіон» було притягнуто до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій під час підготовки та участі у процедурі закупівлі за державні кошти на торгах, що підтверджується наявністю рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.12.2021р. № 65/69-р/к у справі № 24-02/2021 
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт вчинення стороною правочину порушення антиконкурентного законодавства під час підготовки та участі у процедурі закупівлі за державні кошти у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, не є беззаперечним доказом наявності умислу у Товариствата завдання збитків державі, незаконного збагачення (при тому, що Договір виконано в повному обсязі), а отже відсутні підстави для застосування у даному випадку ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України.
Крім того, Прокурор стверджує про те, що через порушення законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило казенне підприємство, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є держава через привласнення коштів казенного підприємства. Прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету) після повернення таких коштів Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку – добросовсної сторони правочину, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»). 
Апеляційний суд вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. 
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).
У справі, що переглядається, Прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (нова назва ТОВ «ВІНТРО ЕКСПО 2024») на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»).
Разом з тим, застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України у даній справі всупереч її прямим приписам свідчило б про перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону – стягнення з казенного підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд зазначає, що застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України до спірних відносин призвело б до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо Відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що заявлені Прокурором у цій справі позовні вимоги є необґрунтованими, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте не через обрання Прокурором неналежного та неефективного способу захисту, а через відсутність порушеного права держави та недоведеності вимог, з мотивів викладених у даній постанові апеляційного суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про відмову у задоволенні позову, та не приймаються судом апеляційної інстанції з підстав, які зазначені вище.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Щодо додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024.
17 травня 2024 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (вх.№2-861/24 від 23.05.2024) про розподіл судових витрат у справі 916/76/24.
В обґрунтування заяви, заявник зазначає, що згідно Договору №2402 від 11.01.2024 Адвокатське об`єднання (далі – АО) «А.С.А.ГРУП» надає правову допомогу ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон», зокрема, згідно п.1.2.4 Договору, у господарському судочинстві.
Згідно п.1 Додаткової угоди №2 від 11.01.2024 до Договору №2402 від 11.01.2024, сторони узгодили надання послуг щодо комплексного юридичного супроводження спору в суді першої інстанції, а саме: юридичне супроводження судового процесу в Господарському суді Одеської області за позовом Чорноморської окружної прокуратури в інтересах Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та Південного офісу Держаудитслужби до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон», третя особа - Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України щодо визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору на закупівлю товарів №18/92-Т від 15.06.2018 як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства та застосування наслідків недійсності.
Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2 від 11.01.2024 за надання правової допомоги, передбаченої п.1 Додаткової угоди, Клієнт сплачує на користь Адвокатського об`єднання наступну винагороду: гривневий еквівалент 2 250 доларів США по курсу НБУ на дату оплати.
Заявник зазначає, що оплата послуг згідно додаткової угоди була здійснена в повному обсязі.
Заявник також зазначає, що 16.05.2024 АО «А.С.А.ГРУП» було направлено ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» звіт про надані послуги відповідно до Додаткової угоди №2 від 11.01.2024 до Договору про надання правової допомоги №2402 від 11.01.2024.
Надані послуги були прийняті в повному обсязі, що підтверджується актом №160524/1 від 16.05.2024.
На виконання п. 2.8 Договору, укладеного між АО та ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон», було залучено адвоката Письменну Н.В., що підтверджується Договором від 12.01.2024.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу )
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2024 між ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» (Клієнт) та АО «А.С.А.ГРУП» (Адвокатське об`єднання) було укладено Договір про надання правової допомоги №2402, відповідно до п.1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу Клієнту, для чого Адвокатське об`єднання буде здійснювати захист, представництво інтересів Клієнта або надавати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, Додатковими угодами до цього Договору, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар за надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Згідно п.9.1. Договору він набуває чинності з дати підписання обома сторонами і діє до 11.01.2026, але в будь – якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Якщо жодна зі сторін не заявить бажання про припинення дії Договору за 30 календарних днів до закінчення строку його дії, Договір вважається подовженим на той же самий строк та на тих самих умовах.
Відповідно до п.2.8. Договору Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених Адвокатським об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних відносинах. 
Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2024 між АО «А.С.А.ГРУП» (Адвокатське об`єднання) та адвокатом Письменною Н.В. було укладено Договір про надання адвокатських послуг, відповідно до п.1.1. якого предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон».
Згідно п.1.2. Договору від 12.01.2024, між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом укладено Договір про надання правової допомоги №2402 від 11.01.2024 Адвокатське об`єднання залучає Адвоката для виконання обов`язків щодо надання правової допомоги Клієнту на підставі п.2.8. Договору про надання правової допомоги №2402 від 11.01.2024.
Відповідно до п. 3.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
За розділом 4 Договору від 12.01.2024 гонорар адвоката розмір гонорару та погодних ставок адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього Договору.
Пунктом 1 Додаткової угоди №2 до Договору №2402 від 11.01.2024 встановлено, що відповідно до п.1.1., 2.2., 6.2., 6.3. Договору, сторони узгодили надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги щодо юридичного супроводження судового процесу в Господарському суді Одеської області у справі 916/76/24, за позовом Чорноморської окружної прокуратури в інтересах Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та Південного офісу Держаудитслужби до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон», третя особа - Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України щодо визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору на закупівлю товарів №18/92-Т від 15.06.2018 як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства та застосування наслідків недійсності, яке включає: формування правової позиції та стратегії захисту; підготовку та подання до суду відзиву на позовну заяву; підготовку та подання до суду заперечень на відповідь на відзив; підготовку заперечень на заяву про вжиття заходів забезпечення позову, а також супроводження апеляційного оскарження забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову (за наявності); підготовку та подання необхідних процесуальних документів (заяви чи клопотання); підготовку та подання письмових пояснень (посилення правової позиції з огляду на хід розгляду справи); участь у судових засіданнях (в режимі відеоконференції); контроль процесуальних строків; підготовку та подання клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.
Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2 до Договору №2402 за надання правової допомоги, передбаченої п.1 Додаткової угоди, Клієнт сплачує на користь Адвокатського об`єднання наступну винагороду: гривневий еквівалент 2 250 доларів США по курсу НБУ на дату оплати.
Як вбачається з матеріалів справи, АО «А.С.А.ГРУП» виставлено рахунок №4 від 11.01.2024 на оплату 88 087 грн 50 коп. за надання правової допомоги згідно додаткової угоди 32 від11.01.2024. 
11.01.2024 ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» перерахувало АО «А.С.А.ГРУП» 30 000 грн платіжної інструкції 64, 30 000 грн платіжної інструкції 65 та 28 087 грн 50 коп. платіжної інструкції 66.
16.05.2024 АО «А.С.А.ГРУП» було направлено ТОВ «Торговий дім «Ватра-Південний регіон» звіт про надані послуги відповідно до Додаткової угоди №2 від 11.01.2024 до Договору про надання правової допомоги №2402 від 11.01.2024.
Надані послуги були прийняті в повному обсязі, що підтверджується актом №160524/1 від 16.05.2024.
Як вбачається з матеріалів справи, за Актом №160524/1 від 16.05.2024 виконаних робіт (наданих послуг) надані послуги були прийняті в повному обсязі та підписаний обома сторона без зауважень.
Так, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Колегія суддів відзначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, відповідачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді у розмірі 88 087, 50 грн. 
Враховуючи викладене, вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з урахуванням наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення 44 043 грн. правничих послуг, які можуть вважатись розумними і обґрунтованими по даній справі.
Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 зазначеної норми).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 923/199/21 зазначено, що звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду справ, провадження в яких відкрито за позовом прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позиція цього органу щодо заявленого прокурором позову не є вирішальним критерієм, оскільки прокурор бере участь у розподілі судових витрат нарівні з іншими учасниками справи. 
Колегія зазначає, що заперечення Прокуроране ґрунтується ані на фактичних обставинах, встановлених судом, ані на нормах процесуального закону, а також порушує право відповідача-1 на правомірне очікування відшкодування своїх розумних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, судова колегія вважає за доцільне підкреслити, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу, тощо.
Висновки суду апеляційної інстанції. 
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури не підлягає задоволенню, мотивувальна частина рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 по справі №916/76/24 підлягає зміні шляхом її викладення в редакції цієї постанови, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 підлягає залишенню без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Одеську обласну прокуратуру.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури – залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2024 по справі №916/76/24, виклавши її в редакції постанови суду апеляційної інстанції, в іншій частині рішення залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/76/24 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Одеську обласну прокуратуру.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 07.05.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Таран С.В.