ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2026 р. Справа № 910/11631/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Рог А.С. 
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "АГРОПРОДОПТ" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 (повне рішення підписано 24.11.2025) (суддя Трофименко Т.Ю.)
у справі № 910/11631/25 Господарського суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД СЮ"
до Приватного підприємства "АГРОПРОДОПТ"
про стягнення 1 005 286,18 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД СЮ" (далі - ТОВ "АГРОТРЕЙД СЮ", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "АГРОПРОДОПТ" (далі - ПП "АГРОПРОДОПТ", відповідач) про стягнення 1 005 286,18 грн, з яких: 942 059,29 грн основної заборгованості, 5 578,85 грн 3 % річних, 57 648,04 грн пені.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань у частині поставки всього обсягу оплаченого позивачем товару за договором поставки № 25/06-25 від 25.06.2025 (далі - Договір), у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за непоставлений товар у розмірі 942 059,29 грн. Крім того, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за прострочення поставки товару у розмірі 57 648,04 грн та 3 % річних у розмірі 5 578,85 грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/11631/25 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПП "АГРОПРОДОПТ" на користь ТОВ "АГРОТРЕЙД СЮ" борг за непоставлений товар у розмірі 942 059,29 грн, 3 % річних у розмірі 5 578,85 грн та судовий збір у розмірі 11 371,65 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів поставки оплаченого позивачем товару на суму 1 042 059,29 грн; за доводами позивача, відповідачем було повернуто позивачу 100 000,00 грн, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача залишку боргу за непоставлений товар у заявленому позивачем розмірі (942 059,29 грн).
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних, суд встановив, що такий здійснено позивачем з урахуванням повернення відповідачем коштів у розмірі 100 000,00 грн та арифметично правильно, у зв`язку із чим дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 5 568,85 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені в розмірі 57 648,04 грн за загальний період прострочення з 08.07.2025 по 11.09.2025, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами Договір не містить умов про стягнення пені, а саме не встановлено розмір пені за порушення виконання продавцем грошового зобов`язання щодо повернення попередньої оплати.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/11631/25, ПП "АГРОПРОДОПТ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині стягнення 3 % річних у розмірі 5 578,85 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Скаржник, зокрема, вказує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою п. 5.1 додаткової угоди № 1 від 25.06.2025 до Договору, згідно з яким місцем постачання є склад продавця (відповідача), а умови постачання відбуваються на умовах самовивозу товару зі складу продавця; матеріали справи не містять доказів ненадання позивачу товару в розпорядження покупця за місцем знаходження товару; позивач 07.07.2025 (до закінчення строку постачання), направивши лист про повернення сплачених коштів, по суті в односторонньому порядку відмовився від Договору, що, в свою чергу, унеможливлює покладання на відповідача відповідальності у вигляді стягнення 3 % річних.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.01.2026 (колегія суддів у складі: Владимиренко С.В., суддів Ходаківської І.П., Демидової А.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "АГРОПРОДОПТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/11631/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2025 о 12:30; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень - до 28.01.2026.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Владимиренко С.В. з 04.02.2026 у відпустці, розгляд даної справи 24.02.2026 не відбувся.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 для розгляду справи № 910/11631/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Ходаківська І.П., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 апеляційну скаргу ПП "АГРОПРОДОПТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/11631/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Ходаківська І.П., Євсіков О.О.; розгляд апеляційної скарги призначено на 05.05.2026 о 10:00.
Позиції учасників справи
Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні в повному обсязі, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи, що позивач в жодному разі не здійснював односторонньої відмови від укладеного договору поставки, а лише мав на меті захистити власні права та інтереси у зв`язку з невиконанням скаржником умов Договору в частині непоставки оплаченого товару. На переконання позивача, оскільки грошове зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати виникло у скаржника після закінчення обумовленого сторонами строку поставки (07.07.2025), відповідно, позивач має право на відшкодування суми 3 % річних у розмірі 5 568,85 грн.
Явка представників учасників справи
У судове засідання 05.05.2026 з`явився представник позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Усі учасники справи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 25.06.2025 між ТОВ "АГРОТРЕЙД СЮ" (покупець) та ПП "АГРОПРОДОПТ" (продавець) був укладений договір поставки № 25/06-25 (Договір), за умовами якого продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупцеві зерно українського походження (надалі - товар) на умовах поставки: згідно з ІНКОТЕРМС 2020 та/або інших умовах, які визначені сторонами у відповідній додатковій угоді. Покупець зобов`язався прийняти товар і здійснити розрахунки за товар у строк, розмірі і порядку, передбачені цим Договором. Кількість та ціна товару регулюються додатковими угодами до партій поставок.
Згідно з п. 3.2 Договору загальна вартість Договору становить суму вартості поставленого товару протягом строку дії Договору, відповідно до додаткових угод до Договору, видаткових накладних та/або актів приймання-передачі товару.
Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що період поставки товару визначається в додаткових угодах, які є невід`ємними частинами даного Договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору продавець бере на себе зобов`язання після підписання цього Договору передати покупцеві вказаний в п. 1.1 цього Договору товар на умовах поставки FCA (правила ІНКОТЕРМС 2020).
Пунктом 4.4 Договору сторони погодили, що приймання товару відбувається на складі продавця, по повірених та сертифікованих вагах продавця, якими підтверджується залікова вага товару.
Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення їх печатками і діє до "31" грудня 2025 року (п. 9.1 Договору).
Додатковою угодою № 1 від 25.06.2025 до Договору сторони погодили, зокрема, що продавець зобов`язався передати у власність покупцю товар, а саме: кукурудзу 3 класу врожаю 2024 року, у кількості 300 000,00 кг, загальною вартістю 2 924 999,46 грн з ПДВ (п. 2 додаткової угоди № 1 від 25.06.2025).
Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 1 від 25.06.2025 до Договору поставка товару здійснюється в повному обсязі до 07.07.2025 (включно).
Пунктом 5.1 додаткової угоди № 1 від 25.06.2025 до Договору встановлено, що продавець бере на себе зобов`язання після підписання цього Договору та додаткової угоди передати покупцеві товар на умовах поставки FCA (правила ІНКОТЕРМС 2020) склад Продавця: Київська обл., місто Кагарлик, вул. Кагатна, 13, з відповідними супровідними документами. Товар може відвантажуватися партіями впродовж терміну дії Договору. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка зазначена у видатковій накладній.
У пункті 6 додаткової угоди № 1 від 25.06.2025 до Договору сторони погодили умови оплати товару, згідно з якими:
86 % вартості партії товару оплачується покупцем авансовим платежем до 27.06.2025, але в будь-якому випадку до моменту виїзду транспортного засобу з території продавця на підставі рахунку-фактури, видаткової накладної та отримання від продавця документів на електронну пошту, вказаних у п. 5.1 Договору;
14 % - протягом 3-х банківських днів, починаючи від дня, наступного за днем отримання покупцем останнього з таких документів: а) в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних; б) квитанції про реєстрацію податкової накладної в електронному вигляді; в) оригіналів договору, рахунку-фактури, видаткової та документів, вказаних в п. 5.1 Договору.
Позивач на виконання умов Договору здійснив попередню оплату за товар у загальному розмірі 2 565 789,00 грн, а саме 27.06.2025 у розмірі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 743233 від 27.06.2025, та 01.07.2025 у розмірі 1 565 789,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 743243 від 01.07.2025.
02.07.2025 відповідач передав відповідно до умов Договору позивачеві товар - кукурудзу врожаю 2024 року у кількості 101 720 кг, загальною вартістю 991 759,81 грн, що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою їх печатками видатковою накладною № 70 від 02.07.2025.
03.07.2025 відповідач передав відповідно до умов Договору позивачеві товар - кукурудзу врожаю 2024 року у кількості 54 560 кг, загальною вартістю 531 959,90 грн, що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою їх печатками видатковою накладною № 71 від 03.07.2025. 
Позивач та відповідач склали акт звірки взаємних розрахунків за період 25.06.2025 - 04.07.2025, відповідно до якого станом на 04.07.2025 заборгованість на користь ТОВ "АГРОТРЕЙД СЮ" становить 1 042 059,29 грн.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказав, що відповідачем не було поставлено у визначений Договором строк всього обсягу товару, у зв`язку із чим позивач звертався до ПП "АГРОПРОДОПТ" із листом № 07/07 від 07.07.2025, в якому просив повернути зайво перераховані кошти за Договором у розмірі 1 042 059,29 грн. Зазначаючи, що відповідачем було повернуто позивачу лише 100 000,00 грн, останній просив суд стягнути з відповідача залишок заборгованості за непоставлений товар у розмірі 942 059,29 грн. Крім того, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за прострочення поставки товару в розмірі 57 648,04 грн та 3 % річних у розмірі 5 578,85 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (який був чинний до 28.08.2025) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору поставки.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У частині першій статті 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.
З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою № 1 від 25.06.2025 до Договору сторони погодили, зокрема, що поставка товару здійснюється в повному обсязі до 07.07.2025 (включно), а також місце передання покупцеві товару на умовах поставки FCA (правила ІНКОТЕРМС 2020) склад продавця: Київська обл., місто Кагарлик, вул. Кагатна, 13.
Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду щодо визначення характеру спірних правовідносин, які виникли на підставі договору поставки, конструкція вказаної норми права визначає умовами для визнання товару наданим у розпорядження покупця такі як: 1) товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк, встановлений договором; 2) покупець поінформований про те, що товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк, встановлений договором. Тобто відсутність хоча б однієї із вказаних вимог виключає можливість визнання товару наданим у розпорядження покупця (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 19.06.2025 у справі № 904/354/24).
Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника, що матеріали справи не містять доказів ненадання позивачу товару в розпорядження покупця за місцем знаходження товару, оскільки приписами ст. 662, 664 ЦК України покладено обов`язок із передання товару та повідомлення покупця про готовність товару до передання саме на продавця, доказів вчинення продавцем вказаних дій матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 13 ГГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України). 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Згідно із частиною першою статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).
При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Відтак, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів інформування покупця про те, що товар готовий до передання покупцеві у належному місці у термін, встановлений п. 5 додаткової угоди № 1 від 25.06.2025 до Договору, суд апеляційної інстанції виснує, що скаржником не доведено суду, що ТОВ "АГРОТРЕЙД СЮ" (покупець) було повідомлене ПП "АГРОПРОДОПТ" (продавцем) про готовність товару до передання на спірну суму у термін до 07.07.2025 (включно).
Отже, оскільки ПП "АГРОПРОДОПТ" як продавцем не було виконано обов`язок, передбачений умовами Договору та ст. 664 ЦК України, відповідач зобов`язаний повернути попередню оплату з огляду на умови Договору та приписи статті 693 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/11631/25 в частині стягнення з ПП "АГРОПРОДОПТ" на користь ТОВ "АГРОТРЕЙД СЮ" боргу за непоставлений товар у розмірі 942 059,29 грн та відмови у стягненні пені не оскаржується, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.
Доводи скаржника, що направлений покупцем 07.07.2025 лист про повернення сплачених коштів в останній день строку поставки є односторонньою відмовою від Договору, колегією суддів відхиляються, з огляду на таке.
Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України унормовано, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно із ч. 3 названої статті на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Проаналізувавши зміст листа позивача № 07/07 від 07.07.2025 щодо повернення коштів за Договором у розмірі 1 042 059,29 грн, колегія суддів встановила, що такий за своїм змістом не є повідомленням про розірвання Договору.
Відтак, оскільки матеріали справи не містять доказів передання продавцем покупцю товару у встановлений термін, а також повідомлення покупця про готовність до передання товару, покупець правомірно заявив вимогу про повернення суми попередньої оплати, а неповернення такої є порушенням грошового зобов`язання, що, в свою чергу, є підставою для покладання на відповідача відповідальності у вигляді стягнення 3 % річних.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тож приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). 
Отже, положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що формулювання статті 625 ЦК України коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні втрати та 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що оскільки внаслідок невиконання відповідачем (боржником) грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, відтак, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 693 ЦК України, обов`язок із повернення попередньої оплати виник у відповідача з 08.07.2025. 
Місцевий господарський суд встановив, що здійснене позивачем нарахування 3 % річних за загальний період прострочення з 08.07.2025 по 11.09.2025 відповідає вимогам чинного законодавства і не перевищує обрахованих судом сум.
Апеляційний господарський суд, у свою чергу, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, встановив його відповідність умовам чинного законодавства.
Відтак, позовні вимоги в оскаржуваній відповідачем частині правомірно задоволено судом першої інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АГРОПРОДОПТ" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/11631/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 11.05.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков