ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/329/26 Справа № 711/484/26 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О.   Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 квітня 2026 року          м. Черкаси 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Сухомудренка Б.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, який є інвалідом І групи
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 17 січня 2026 року о 05.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме сварився та висловлювався нецензурною лайкою в бік матері ОСОБА_2 , погрожував, ображав, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження посилається на те, що за станом здоров`я ОСОБА_3 є малорухомим, він не зміг вчасно звернутися за правовою допомогою та подати апеляційну скаргу. 
Не погоджується з вищевказаною постановою та вважає її незаконною.
Зазначає, що працівники поліції не були очевидцями подій, які відбувалися в квартирі, в якій проживає ОСОБА_3 , тому в матеріалах справи бракує доказів вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На думку сторони захисту, пояснення матері ОСОБА_3 не свідчать про вчинення ним саме домашнього насильства, а є звичайним конфліктом. 
Вважає, що пояснення ОСОБА_2 не в повній мірі відповідають поясненням подій, які відбувались у квартирі.
Стверджує, що у ОСОБА_3 був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю матері, а тому у ситуації, що є предметом дослідження, мав місце саме конфлікт.
Сторона захисту переконана, що ображання нецензурною лайкою, про що зазначено в протоколі, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки ці дії неминуче мають потягти за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Однак, захисник зазначає, що у цій справі не доведено настання наслідків, які передбачені в диспозиції інкримінованої статті, а також висловлення ОСОБА_3 в бік матері із погрозами з метою досягнення цілей спричинення шкоди її психологічному чи психічному здоров`ю. 
Крім того, до матеріалів справи долучено документи, які не мають доказового значення для висунутого звинувачення, серед яких форма оцінки ризиків домашнього насильства, яка фактично не є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову судді подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Однак клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.

Заслухавши пояснення захисника Сухомудренка Б.В., який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею дотримано було.
У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч.1 ст.1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.
Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.
Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судді місцевого суду є обґрунтованим, а його висновки підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №334700 від 17 січня 2026, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.
Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Зазначені обставини в цьому протоколі підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 17 січня 2026 року, відповідно до яких, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою.
Такі дії ОСОБА_1 безумовно викликали у його матері ОСОБА_2 , котра були вимушені викликати поліцейських, побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.
Наведене свідчить про вчинення ОСОБА_1 психологічного насильство щодо своєї матері, як форму домашнього насильства
Попри доводи апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити захиснику Сухомудренку Б.В. строк апеляційного оскарження постанови судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Сухомудренка Б.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.
Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук