Справа № 461/1331/26
пр.№ 2/464/1714/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року Сихівський районний суд м.Львова в складі: 

головуючої – судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,
з участю секретаря судових засідань – БРИНОШ А.Я.,
представника позивача (в режимі відеоконференції) – ЗІНОВКІНОЇ О.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом 

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
ТОВ «ФК» Ейс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка ОСОБА_2 уклали кредитний договір №422979686 (далі - договір) у формі електронного документа, відповідно до якого відповідачка отримала від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 12000 грн. Договір між товариством та відповідачкою було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачка зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування відповідно до умов, зазначених у договорі. Згідно умов договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінету, що відбувається не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 , яка була вказана останньою при укладенні договору. Проте в порушення умов договору та правил позичальник не повернула надані її кредитні кошти та не сплатила проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 20 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» уклали договір факторингу №20/10/23-03, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року в сумі 23718 грн. Відповідачка належним чином умови договору не виконує і має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» в сумі 23718 грн., з яких: 12000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11718 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідачки. Окрім того, позивач поніс судові витрати: 2662 грн. 40 грн. судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які також просив стягнути з відповідачки.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18 лютого 2026 року позов передано на розгляд Сихівського районного суду м.Львова за підсудністю.
Справа надійшла до суду 11 березня 2026 року. 
12 березня 2026 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 02 квітня 2026 року. Крім того, за клопотанням представника позивача, витребувано у АТ КБ «Приват банк» інформацію.
02 квітня 2026 року за клопотанням представника відповідачки розгляд справи відкладено на 23 квітня 2026 року.
06 квітня 2026 року на адресу суду від АТ КБ «Приват банк» надійшла витребувана інформація.
06 квітня 2026 року від представника відповідачки через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву за змістом якого, відповідачка та її представник заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість. Зазначають, що позивачем не надано належних і допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, оскільки відсутнє підтвердження підписання відповідачкою анкети-заяви чи договору, зокрема із використанням електронного підпису, який би беззаперечно ідентифікував відповідачку. Сам факт використання одноразового ідентифікатора не підтверджує належності таких дій саме відповідачці. Також позивач не довів, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, зокрема щодо розміру, порядку нарахування та сплати процентів. Надані правила надання кредиту не можуть вважатися частиною договору, оскільки відсутні докази їх акцептування відповідачкою. Крім того, відсутні належні докази фактичного надання кредитних коштів відповідачці, зокрема їх зарахування на рахунок, який належить відповідачці, а також докази користування такими коштами. Позивачем також не підтверджено належним чином перехід права вимоги до нього за договорами факторингу, оскільки відсутні докази повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги. Окремо зазначає, що розрахунок заборгованості, зокрема в частині нарахованих відсотків, є неконкретизованим, необґрунтованим та не підтверджений належними доказами. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги вважають безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
08 квітня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого остання наполягає на задоволенні позову та зазначає, що кредитний договір між сторонами був належним чином укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка самостійно пройшла усі етапи оформлення кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, ввела свої персональні дані, обрала суму та строк кредитування, підтвердила ознайомлення з умовами договору та підписала його електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на її номер телефону. Електронний договір є належним та прирівнюється до письмової форми, а використаний одноразовий ідентифікатор підтверджує волевиявлення відповідачки. Остання заперечуючи позов, не надала жодних доказів того, що номер телефону чи банківська картка її не належать або що доступ до них мали треті особи. Позивач виконав свої зобов`язання за договором та перерахував кредитні кошти у сумі 12000 грн. на картковий рахунок відповідачки, що підтверджується платіжними дорученнями. Натомість відповідачка не виконала обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Перехід права вимоги до позивача підтверджується договорами факторингу, а неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання. Розрахунок заборгованості є обґрунтованим, узгоджується з матеріалами справи та не містить додаткових нарахувань чи штрафних санкцій. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовними вимогами просить розгляд справи здійснювати за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримую в повному обсязі.
Представник відповідачки під час розгляду справи заперечила щодо задоволення позову, надала пояснення аналогічні за змістом відзиву, просила відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ст.244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 27 квітня 2026 року. 
Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
14 січня 2022 року ОСОБА_2 на вебсайті https://moneyveo.ua заповнила заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказала персональні дані, зокрема номер банківської картки, номер телефону, та бажані умови кредитування: суму кредиту 5000 грн., строк кредитування 30 днів.
Після цього 14 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №422979686, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідачка отримала від товариства кредитні кошти(з урахуванням всіх траншів) у розмірі 12000 грн. 
Згідно з п.5.1 договору невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується, неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. 
Договір між товариством та відповідачкою укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV44UG3.
Також до договору додані паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредиту, а також правила надання грошових коштів у позику та порядком дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало зобов`язання за договором про надання кредиту, надавши грошові кошти відповідачці ОСОБА_2 , що підтверджується копіями довідок та платіжних доручень щодо здійснення переказу грошових коштів на загальну суму 12000 грн, а також інформацією, наданою АТ КБ «Приват банк», зокрема виписками по рахунку відповідачки.
З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що заборгованість відповідачки за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року станом на дату відступлення права вимоги складала 12000 грн. за тілом кредиту та 11718 грн. за процентами. 
Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», та додаткових угод до нього, якими продовжувався строк дії договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс», а останнє їх прийняло, зокрема право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року згідно з реєстром права вимоги №175 від 05 лютого 2022 року. 
З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що заборгованість відповідачки за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року станом на дату відступлення права вимоги складала 12000 грн. за тілом кредиту та 11718 грн. за процентами.
Надалі 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє прийняло право вимог до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року.
Після цього 20 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №20/10/23-03, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимог до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року.
Відповідно до виписки з особового рахунку відповідачки за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року заборгованість перед позивачем за період з 20 жовтня 2023 року до 26 грудня 2025 року становить 23718 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 12000 грн., та заборгованості за відсотками 11718 грн. 
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Наданий позивачем алгоритм дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі, а також дані щодо заповнення анкети-заявки, створення особистого кабінету та підтвердження умов договору свідчать про вчинення відповідачкою послідовних дій, спрямованих на отримання кредиту.
Підписання договору здійснено шляхом використання одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачкою. Такий спосіб підписання відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та є належним підтвердженням волевиявлення сторони. Доказів того, що відповідний номер телефону не належить відповідачці або що доступ до нього мали треті особи, суду не надано.
Доводи відповідачки щодо відсутності підпису на анкеті-заяві та непогодження з умовами кредитування суд вважає безпідставними, оскільки електронний договір не потребує власноручного підпису, а факт ознайомлення з умовами та їх прийняття підтверджується діями відповідачки в інформаційній системі.
Суд також встановив, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, перерахувавши кредитні кошти у сумі 12000 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачкою, що підтверджується наданими доказами. Відповідачкою не подано жодних доказів того, що вказаний рахунок її не належить або що кошти не були нею отримані.
Посилання відповідачки на відсутність доказів користування кредитними коштами є необґрунтованими, оскільки саме факт зарахування коштів на рахунок позичальника свідчить про виконання кредитодавцем свого обов`язку.
Щодо доводів про неповідомлення про відступлення права вимоги, суд зазначає, що відповідно до положень цивільного законодавства, таке неповідомлення не звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язання. Надані позивачем договори факторингу та витяги з реєстрів прав вимог підтверджують правонаступництво позивача.
Аргументи відповідачки щодо неконкретизованості розрахунку заборгованості спростовуються матеріалами справи, оскільки наданий розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору та іншими доказами, а також не містить додаткових штрафних санкцій.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач довів факт укладення кредитного договору, надання грошових коштів, а також наявність заборгованості, тоді як відповідачка не надала належних доказів на спростування зазначених обставин.
У зв`язку з викладеним, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2025 року між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01. Додано додаткову угоду №25770543540 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 29 грудня 2025 року.
При вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії витрат на професійну правничу допомогу. При вирішення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (становлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Лавенс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. 
Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., який є завищеним. 
Разом з тим, з урахуванням ухвалення рішення по справі на користь позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 2000 грн.
Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ЕЙС» задоволити. 
Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ЕЙС», ЄДРПОУ 42986956, заборгованість за кредитним договором №422979686 від 14 січня 2022 року у розмірі 23718 грн., 2662 грн. 40 коп. судового збору. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Повний текст рішення виготовлено 28 квітня 2026 року. 

СУДДЯ   Оксана БЕСПАЛЬОК