КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року справа №320/52741/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул. Саєнка Андрія, будинок 10 ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
- визнати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області № 104850010229 від 12.05.2025 року в частині призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.04.2025 – протиправним;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком з 08.11.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позиція позивача ґрунтується на тому, що  ОСОБА_1 своєчасно, а саме 08.01.2025, звернувся із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 07.11.2024 пенсійного віку та набуття необхідного страхового стажу, а додаткові документи на підтвердження стажу подавав у межах строків, визначених органом Пенсійного фонду України. Позивач зазначає, що станом на момент первинного звернення у нього був наявний необхідний страховий стаж, а в подальшому подані ним додаткові документи та проведені органами ПФУ перевірки підтвердили спірні періоди трудової діяльності. При цьому встановлені розбіжності мали технічний характер та не спростовували факту роботи і набуття страхового стажу. На думку позивача, оскільки додаткові документи були подані у межах строків, наданих відповідачем відповідно до п.1.8 Порядку №22-1, днем звернення за призначенням пенсії має вважатися день подання первинної заяви, а саме 08.01.2025. Відтак, ОСОБА_1 вважає, що з урахуванням положень п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком мала бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 08.11.2024, а тому рішення відповідача в частині призначення пенсії лише з 01.04.2025 є протиправним.
Позиція відповідача ґрунтується на тому, що призначення позивачу пенсії за віком з 01.04.2025 здійснено правомірно та відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на момент первинних звернень позивачем не було подано всіх необхідних документів, які підтверджують наявність достатнього страхового стажу для призначення пенсії. Відповідач зазначає, що за результатами розгляду заяв позивача від 08.01.2025 та 22.01.2025 органами Пенсійного фонду України було встановлено недостатність підтвердженого страхового стажу у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, зокрема щодо окремих періодів трудової діяльності, а також відсутністю відомостей про сплату страхових внесків за окремі періоди. На думку відповідача, лише після подання позивачем додаткових документів та їх перевірки у квітні 2025 року виникли підстави для підтвердження необхідного страхового стажу та призначення пенсії за віком. У зв`язку з цим пенсію було призначено з 01.04.2025, тобто з дати попереднього звернення позивача, за результатами якого підтверджено право на пенсію. Крім того, відповідач посилається на те, що рішення щодо заяв позивача приймались за принципом екстериторіальності іншими головними управліннями Пенсійного фонду України, а тому Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вважає себе неналежним відповідачем у частині оскарження попередніх рішень про відмову у призначенні пенсії.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 у зв`язку з досягненням ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсійного віку 60 років, 08.01.2025 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви позивачем було додано паспорт, довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків та військовий квиток.
Відповідно до розписки-повідомлення, позивачу запропоновано надати додаткові документи для підтвердження страхового стажу та встановлено строк для їх подання до 07.04.2025.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №104850010229 від 16.01.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У зазначеному рішенні страховий стаж позивача визначено у розмірі 23 роки 07 місяців 05 днів.
Також у вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи, відображені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.1998, у зв`язку з відсутністю титульного листа трудової книжки та невідповідністю дати заповнення дублікату початку трудової діяльності; 
- періоди роботи з 05.08.1982 по 22.11.1982, з 09.12.1982 по 04.05.1983 та з 22.04.1985 по 02.04.1991 у зв`язку з відсутністю належного засвідчення записів печатками підприємств; 
- періоди з 22.06.2000 по 09.08.2000 та з 04.09.2001 по 31.12.2002 через відсутність у персоніфікованому обліку відомостей про нарахування та сплату страхових внесків. 
22.01.2025 позивач подав заяву про призначення пенсії та додаткові документи, зокрема довідки ВАТ «Бродівське АТП-14610» та ВАТ «Бродівський механічний завод» щодо підтвердження окремих періодів трудової діяльності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №104850010229 від 29.01.2025 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності підтвердженого страхового стажу та неналежного оформлення документів.
У зазначеному рішенні страховий стаж позивача визначено у розмірі 23 роки 07 місяців 05 днів. Також зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
- періоди, відображені у дублікаті трудової книжки, через відсутність титульного листа та невідповідність дати заповнення дублікату початку трудової діяльності; 
- періоди роботи з 05.08.1982 по 22.11.1982 та з 09.12.1982 по 04.05.1983 через відсутність печаток та підписів відповідальних осіб; 
- період роботи з 22.07.1985 по 02.04.1991 через необхідність подання довідки про реорганізацію підприємства; 
- періоди з 22.06.2000 по 09.08.2000 та з 04.09.2001 по 31.12.2002 через відсутність відомостей про сплату страхових внесків. 
07.04.2025 позивач подав заяву про призначення пенсії та довідку Золочівської філії Львівського обласного центру зайнятості щодо перебування на обліку як безробітного та отримання допомоги по безробіттю.
Судом встановлено, що в розпорядженні органів Пенсійного фонду України перебували акти Управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ у Львівській області від 20.03.2025 №1300-5903-1/3002 та від 21.03.2025 №1300-5903-1/3057, відповідно до яких підтверджено факти трудової діяльності позивача у періоди з 09.12.1982 по 03.05.1983 та з 22.07.1985 по 02.04.1991.
Також в актах зазначено, що виявлені розбіжності між відомостями у довідках та первинних документах мають ознаки технічних помилок та не є підставою для визнання записів недійсними.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104850010229 від 15.04.2025 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком. У зазначеному рішенні страховий стаж позивача визначено у розмірі 30 років 07 місяців 11 днів.
У вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
- періоди, відображені у дублікаті трудової книжки, у зв`язку з відсутністю титульної сторінки трудової книжки та невідповідністю дати заповнення дублікату початку трудової діяльності; 
- період роботи з 05.08.1982 по 22.11.1982 через відсутність печаток та підписів відповідальної особи; 
- періоди з 22.06.2000 по 09.08.2000 та з 04.09.2001 по 31.12.2002 через відсутність відомостей про сплату страхових внесків згідно з даними Реєстру застрахованих осіб. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №104850010229 від 12.05.2025 позивачу призначено пенсію за віком з 01.04.2025.
Відповідно до вказаного рішення дата звернення позивача визначена як 07.04.2025, а страховий стаж позивача становить 31 рік 07 місяців 00 днів.
Згідно з формою РС-право до страхового стажу позивача зараховано:
- період роботи з 09.12.1982 по 04.05.1983; 
- період строкової військової служби з 05.05.1983 по 16.05.1985; 
- період роботи з 22.07.1985 по 02.04.1991; 
- періоди перебування на обліку як безробітного; 
- періоди трудової діяльності з 2003 по 2025 роки. 
09.06.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області скерувало листа до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому за результатами перевірки електронної пенсійної справи позивача погодилося з позицією щодо необхідності призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 08.11.2024.
ОСОБА_1 вважає, що з урахуванням положень п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком мала бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 08.11.2024, а тому рішення відповідача в частині призначення пенсії лише з 01.04.2025 є протиправним.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.
Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника чи уповноваженої особи недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, визначається правлінням Пенсійного фонду.
Частиною першою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).
Пунктом 1.8 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії відповідно до додатку 1 цього Порядку.
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії (додаток 1) та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7).
Аналіз вищенаведених норм свідчить, що належна реєстрація заяви про призначення пенсії та видача заявнику розписки-повідомлення про її прийняття є обов`язком працівника пенсійного органу, який передбачений нормативно-правовим актом. Невиконання працівником пенсійного органу цих обов`язків не може мати наслідком обмеження права застрахованої особи на пенсійне забезпечення з дня, що настає за днем досягнення нею пенсійного віку, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не можуть перекладати наслідки своєї бездіяльності або протиправних дій на громадянина.
У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що «пенсія за віком» це свого роду «державний депозит» (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
У постанові від 24 вересня 2024 року у справі № 620/2027/23 (адміністративне провадження № К/990/792/24) Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права. Формальний підхід пенсійного органу під час розгляду заяви про призначення пенсії за віком є неприпустимим.
Як слідує з матеріалів справи, факт звернення позивача до органів Пенсійного фонду України 08.01.2025 із заявою про призначення пенсії за віком підтверджується наявними у справі заявою, розпискою-повідомленням про прийняття документів та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №104850010229 від 16.01.2025.
Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 08.01.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку. Також судом встановлено, що після подання первинної заяви органами Пенсійного фонду України позивачу надавались строки для подання додаткових документів, а позивач у межах встановлених строків подавав документи на підтвердження страхового стажу.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що акти Управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ у Львівській області підтвердили факти трудової діяльності позивача у спірні періоди, а виявлені розбіжності були визначені як технічні помилки та не визнані підставою для неврахування відповідних періодів роботи.
Суд також враховує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.05.2025 позивачу призначено пенсію за віком та визначено страховий стаж у розмірі 31 рік 07 місяців, тобто органом Пенсійного фонду України фактично підтверджено наявність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Щодо доводів відповідача про неналежність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області як відповідача у справі, суд встановив таке.
З матеріалів справи вбачається, що заяви позивача про призначення пенсії за віком від 08.01.2025, 22.01.2025 та 07.04.2025 розглядалися територіальними органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, за результатами чого приймалися рішення про відмову у призначенні пенсії.
Разом із тим, судом також встановлено, що відповідно до протоколу/розпорядження щодо призначення (перерахунку) пенсії від 12.05.2025 органом Пенсійного фонду України, який здійснив призначення пенсії позивачу, визначено Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області.
Отже, саме орган Пенсійного фонду України у Київській області (Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області) реалізував владні управлінські функції щодо призначення пенсії позивачу та прийняв рішення, яке безпосередньо впливає на обсяг пенсійних прав позивача, у тому числі щодо дати призначення пенсії.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що він не є належним відповідачем у справі лише з тих підстав, що попередній розгляд заяв позивача здійснювався іншими територіальними органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності.
Суд зазначає, що предметом даного спору є правомірність призначення позивачу пенсії саме з 01.04.2025, що оформлено рішенням та протоколом про призначення пенсії від 12.05.2025, прийнятими органом Пенсійного фонду України у Київській області.
За таких обставин суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є належним відповідачем у даній справі, а доводи відповідача про протилежне є необґрунтованими.
Як встановлено судом раніше, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перегляду рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , зазначений орган після перевірки електронної пенсійної справи позивача погодився з позицією, викладеною у листі від 27.05.2025 №1000-0308-9/71215, щодо призначення позивачу пенсії саме з 08.11.2024.
Суд вважає, що наведене має істотне значення для вирішення даної справи, оскільки свідчить про фактичне визнання органом Пенсійного фонду України наявності у позивача права на призначення пенсії з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку.
Крім того, зазначене підтверджує відсутність правових підстав для визначення дати призначення пенсії з 01.04.2025, оскільки сам орган Пенсійного фонду України погодився з необхідністю призначення пенсії позивачу з 08.11.2024.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 08.01.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення ним пенсійного віку 07.11.2024, а додаткові документи були подані у строки, визначені органами Пенсійного фонду України, суд доходить висновку, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком підлягала призначенню з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 08.11.2024.
Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі №620/2027/23 наголосив на недопустимості надмірного формалізму при реалізації особою права на пенсійне забезпечення та зазначив, що орган Пенсійного фонду повинен оцінювати зміст звернення особи та діяти відповідно до процедури, визначеної Порядком №22-1.
Суд зазначає, що порушені права позивача підлягають захисту також шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком з 08.11.2024що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведе, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком з 08.11.2024.
Судові витрати по справі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн, що підтверджується квитанцією № 2732197974 від 23.10.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул. Саєнка Андрія, будинок 10 ЄДРПОУ 22933548).
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул. Саєнка Андрія, будинок 10 ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області № 104850010229 від 12.05.2025 року в частині призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.04.2025 – протиправним.
3. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком з 08.11.2024.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул. Саєнка Андрія, будинок 10 ЄДРПОУ 22933548) .
5. Копію рішення суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.