ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 р. 	Справа № 520/35396/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/35396/24
за позовом Приватної фірми "Артон" 
до  Київської митниці Державної митної служби України   
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Приватна фірма «Артон», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA 100430/2024/000023/2 від 16.10.2024 р.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивачем вчинені всі необхідні дії щодо митного оформлення ввезеної партії товару та надані документи на підтвердження їх митної вартості згідно з вимогами митного законодавства, проте Київська митниця безпідставно відмовила у прийнятті митної декларації та митному оформленні партії товарів за визначеною відповідно до ціни договору (контракту) митною вартістю. Позивач вважає, що оскаржувані рішення не містять передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТОН» (проїзд Верещаківський, буд.38, м. Харків, індекс 61030, код ЄДРПОУ 30359284) до Київської митниці Держмитслужба України (бульвар Вацлава Гавела, буд.8А, м.Київ, інд.61000 код ЄДРПОУ 44017626) про визнання протиправним та скасування задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA 100430/2024/000023/2 від 16.10.2024 р.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТОН» (проїзд Верещаківський, буд.38, м. Харків, індекс 61030, код ЄДРПОУ 30359284) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби України (бульвар Вацлава Гавела, буд.8А, м. Київ, інд.61000 код ЄДРПОУ 44017626) сплачену суму судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Відповідач, не погодився з таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, неналежно встановлено усі обставини справи та порушено норми процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Приватній фірмі «Артон» у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що обов`язковість застосування АСАУР передбачено положеннями стандартних правил 6.3, 6.4, 6.9 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 18.05.1973, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про приєднання України до протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, ст. 361 Митним кодексом України. 
Зазначив, що декларантом до митного оформлення не надано договір про перевезення від 25.12.2023 № 25/12-1 зазначений у гр 44 не надісланий (не приєднаний) до митної декларації; транспортний договір; заявку на здійснення транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
Відповідно до п. 4.2 контракту від 03.06.2024 № 0306 та інвойсу від 10.10.2024 № SR052580 умовою оплати за товар є передплата. Згідно наданого платіжного документа від 12.09.2024 № 241010/001435085 зазначено, що оплата здійснюється за PROFORMA INVOICE від 12.09.2024 № AS05019, який не надано до митної декларації.
Наданий платіжний документ від 12.09.2024 № 241010/001435085 не може бути взятий до уваги у якості банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару, оскільки згідно з нормами ЗУ від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого Постановою правління НБУ від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, проте наданий до митного оформлення та вказаний у гр.44 як платіжний документ - таким не являється (додається). Тобто, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, відсутні, або умисно не надано. 
До митного оформлення не надано декларації країни відправлення та її переклад (за наявності). Відповідно до графи 8 МД та інвойсу від 10.10.2024 № SR052580, сертифіката про походження від 10.10.2024 № IS-064484-1 зазначено адресу отримувача вантажу «місто Харків, Україна», проте в довідці про транспортні витрати від 16.10.2024 № 001/16102024-1, рахунку про надання транспортних послуг від 16.10.2024 № 23859 та CMR від 14.10.2024 б/н зазначено місце доставки вантажу місто Київ (Україна).
Таким чином, документи, подані до митного оформлення, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
При здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, встановлено, що у максимально наближеному до митного оформлення оцінюваних товарів часі наявна інформація про митні оформлення товарів з ідентичними характеристиками за вищими рівнями митної вартості.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення а рішення Харківського окружного адміністративного суду про визнання незаконним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100430/2024/000023/2 від 16.10.2024 залишити в силі.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу дійшла таких висновків. 
Судом встановлено, що між продавцем Iceland Seafood ehf. та покупцем Приватною фірмою «Артон» було укладено контракт №0306 від 03.06.2024 р. 
Згідно з п. 1.1 Контракту продавець продає покупцеві заморожену або охолоджену рибу та морепродукти згідно інвойсу та ціни узгодженої сторонами. Інвойс є невід`ємною частиною цього Контракту.
Пунктами 3.1-3.3 Контракту визначено, що ціна товару, що є предметом купівлі-продажу, вказується у інвойс у USD. Ціна товару визначається на умовах FCA Klaipedaa згідно діючих правил ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки можуть змінюватися, що буде відображено у інвойсі на кожну окрему партію Товару. Загальна сума контракту складає 5000000,00 (п`ять мільйонів USD).
Відповідно до п. 4.1-4.2 згідно умов цього контракту, Покупець сплачує кошти на рахунок Продавця на підставі інвойсу. Умови оплати - передплата. 
На попередню оплату товару продавцем за контрактом виписана проформа інвойс № AS050193 від 12.09.2024 на суму 19600,00 доларів США.
Вказаний інвойс наданий позивачем митниці разом із листом про надання додаткових документів за митною декларацією № UA100430/2024/286929 (№ 24UA1000430286929U3) від 16.10.2024, рішення № UA100430/2024/000023/2 від 16.10.2024.
Інвойс № AS050193 від 12.09.2024 оплачений 12.09.2024 р., що підтверджується платіжним документом SWIFT Reference Number 241010/001435085 на суму 19600 USD. 
Інвойс №SR052580 від 10.10.2024 виписаний на суму 19600, 00 USD. Умови оплати – 100% передоплата до відправлення. 
Для розмитнення товару позивачем була подана митна декларація № №24UA100430286929U3 щодо митного оформлення товару, ввезеного на територію України на підставі контракту № 0306 від 03.06.2024 р. 
Ввезено на митну територію України товар: риба морожена морська, мойва с/м, ціла нерозроблена без теплової обробки та домішок. Розмірний ряд 35-45 шт/кг, чиста вага нетто 19600 кг. Без врахування крижаної глазурі, упаковано в 700 картонних коробів на дерев`яних палетах. 
Відповідно до граф 21, 22, 23, 42 МД № 24UA1000430286929U3, загальна вартість товару складає 19600,00 доларів США, курс валюти 41,2139 грн. на 1 долар США, поставка відбувалася на умовах FCA LT Klaipeda.
Згідно з графою 12 МД митна вартість становить 854292, 44 грн.
Разом із декларацією з метою підтвердження митної вартості ввезеного товару позивачем відповідно до вимог МК України та за даними Картки відмови в прийнятті митної декларації №UA100430/2024/000181 подано такі документи: сертифікат якості від 10.10.2024 р.; рахунок фактура (інвойс) від 10.10.2024р. № SR052580; автотранспортна накладна б/н від 14.10.2024 р.; сертифікат про походження товару № IS-064484-1 від 10.10.2024 р.; банківський платіжний документ, що стосується товару №241010/001435085 від 12.09.2024 р.; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 16.10.2024 р. №23859; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №001/16102024-1 від 16.10.2024 р.; зовнішньо економічний договір №0306 від 03.06.2024 р.; договір про надання послуг митного брокеру №25-08-22 від 25.08.2022 р.; договір про перевезення №25/12-1 від 25.12.2023 р.; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» №12015577 від 16.10.2024 р.; копію митної декларації країни відправлення №24LTLU90001810ЕЗА4 від 14.10.2024 р.
Митним органом 16.10.2024 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100430/2024/000023/2 (далі – Рішення № 100430/2024/000023/2), відповідно до якого застосовано другорядний (резервний) метод для визначення митної вартості товарів.
На підставі зазначеного Рішення відповідачем було винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100430/2024/000181 (далі – Картка відмови UA100430/2024/000181), згідно з якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.
Відповідно до графи 33 Рішення № UA 100430/2024/000023/2 декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме:
1) відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:- витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до наказу МФУ № 599 від 24.05.2012 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів належать: транспортний договір; рахунок-фактура; заявка на здійснення транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).
Договір про перевезення від 25.12.2023 № 25/12-1 зазначений у гр 44 не надісланий (не приєднаний) до митної декларації;
Декларантом до митного оформлення не надано транспортний договір; заявку на здійснення транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
2) Відповідно до п. 4.2 контракту від 03.06.2024 № 0306 та інвойсу від 10.10.2024 № SR052580 умовою оплати за товар є передплата. Згідно наданого платіжного документа від 12.09.2024 № 241010/001435085 зазначено, що оплата здійснюється за PROFORMA INVOICE від 12.09.2024 № AS05019, який не надано до митної декларації.
3) Наданий платіжний документ від 12.09.2024 № 241010/001435085 не може бути взятий до уваги у якості банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару, оскільки згідно з нормами ЗУ від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого Постановою правління НБУ від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, проте до митного оформлення наданий платіжний документ.
4) До митного оформлення не надано декларації країни відправлення та її переклад (за наявності).
5) Відповідно до графи 8 МД та інвойсу від 10.10.2024 № SR052580, сертифіката про походження від 10.10.2024 № IS-064484-1 зазначено адресу отримувача вантажу «місто Харків, Україна», проте в довідці про транспортні витрати від 16.10.2024 № 001/16102024-1, рахунку про надання транспортних послуг від 16.10.2024 № 23859 та CMR від 14.10.2024 б/н зазначено місце доставки вантажу місто Київ (Україна).
Судом також установлено, що позивач, скориставшись правом, передбаченими ч. 8 ст. 53 Митного кодексу України, додатково разом із листом від 04.12.2024 надав Митному органу такі документи:
документи що підтверджують вартість перевезення: заявка №8 від 10.10.2024 р. до договору №25/12-1 від 25.12.2023 транспортного експедирування (доставка Київ, Академіка Білецького, 34) а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , перевізник ОСОБА_1 , разом на суму 93000,00 грн.; акт надання послуг № 176 від 16.10.2024 р. а/м АІ80600М/АІ16935ХК на 46500,00 грн. (разом 93000,00 грн.) до митного кордону Ягодин;
інші документи щодо виконання контракту на поставку товару:
проформа інвойс № АS050193 від 12.09.2024 р.; платіжний документ SWIFT Reference Number №241010/001435085 від 12.09.2024 р.
За результатами розгляду додаткових документів, рішення про коригування митної вартості товарів №UA 100430/2024/000023/2 від 16.10.2024 р. залишено без змін.
Позивач вважаючи, що рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними, а тому підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи документи, які були подані позивачем до митного оформлення, відповідачем не наведено у спірному рішенні належного обґрунтування наявності об`єктивних сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митної вартості товару чи перешкод у встановленні повноти, достовірності та об`єктивності відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товару.
На порушення норм МК України оскаржуване рішення не містить: обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України (далі – МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта (ч. 1 ст. 257 МК України).
Частинами 10-12 статті 264 МК України встановлено, що відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта. Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом. У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).
Приписами ст. 53 МК України визначений перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).
Аналіз наведених положень свідчить, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості (ч. 5 ст. 54 МК України).
Приписами частин 1, 2 ст. 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
За змістом статей 57, 58 МК України, митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні наведених норм, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наведене свідчить, що саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Подібна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625.
Також, колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Разом з цим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зазначений висновок відповідає позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 по справі 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.
Колегія суддів зазначає, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16.
Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом. 
Позивачем до митного оформлення подано митну декларацію, а також документи на підтвердження вартості товарів.
Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України.
Разом з тим, надані позивачем документи містили необхідні відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.
Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем належних документів на підтвердження транспортних витрат, суд зазначає таке.
Так, апелянт вказує, що декларантом до митного оформлення не надано, зокрема, договір про перевезення від 25.12.2023 № 25/12-1 зазначений у гр 44 не надісланий (не приєднаний) до митної декларації; транспортний договір; заявку на здійснення транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури
Відповідно до п. 6 ч. 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Крім того, в розділі ІІІ «Правил заповнення декларації митної вартості» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599) вказано про те, що в графі 20 декларації митної вартості (ДМВ) зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, а також інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг у відповідності до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Таким чином, підтвердженням транспортних витрат є документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
При цьому, перелік транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, наведений у розділі ІІІ Правил №599 не є вичерпним.
Колегія суддів зазначає, що законом не визначено доказ (докази), виключно якими імпортер повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом для підтвердження витрат на перевезення. 
Аналогічні висновки щодо законодавчого визначення переліку документів, якими підтверджуються транспортні витрати в межах заявленої імпортером митної вартості товарів викладений у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14.
Судом встановлено, що на підтвердження витрат на транспортування товару декларантом разом із Листом від 04.12.2024 надано такі документи: автотранспортну накладну CMR від 14.10.2024, довідку про транспортні витрати від 16.10.2024 № 001/16102024-1, заявку від 10.10.2024 № 8 до договору транспортного експедирування від 25.12.2023 № 25/12-1, укладену між компаніями ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ПП «АРТОН» (замовник); рахунок на оплату від 16.10.2024 № 23859, акт надання послуг від 16.10.2024 №176. 
Всі складові, сторони, пункти призначення співпадають та розбіжностей між собою не містять, що дає змогу в повній мірі підтвердити та визначити митну вартість імпортованого товару з урахуванням витрат на транспортування.
Отже, суд вважає, що надані під час митного оформлення товару документи підтверджують витрати, пов`язані із транспортуванням товару. 
Щодо твердження митного органу, що відповідно до графи 8 МД та інвойсу від 10.10.2024 № SR052580, сертифіката про походження від 10.10.2024 № IS-064484-1 зазначено адресу отримувача вантажу «місто Харків, Україна», проте в довідці про транспортні витрати від 16.10.2024 № 001/16102024-1, рахунку про надання транспортних послуг від 16.10.2024 № 23859 та CMR від 14.10.2024 б/н зазначено місце доставки вантажу місто Київ (Україна) суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 58 МК України до митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: витрати на транспортування після ввезення.
Доводи апелянта про ненадання декларантом митної декларації країни відправлення та її переклад колегія суддів вважає такими, що не є достатніми підставами для коригування митної вартості товару, оскільки документами, які підтверджують митну вартість товарів є інвойс, яким визначено вартість товару та Контракт, що містить умови його поставки, а не митна декларація країни відправлення. При цьому, серед переліку обов`язкових документів передбачених ч. 2 ст. 53 МУ України, які підтверджують митну вартість товарів та які в обов`язково повинен надати декларант, відсутня декларація країни відправлення.
Стосовно доводів відповідача про те, що наданий платіжний документ від 12.09.2024 № 241010/001435085 не може бути взятий до уваги у якості банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару, оскільки згідно з нормами Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого Постановою правління НБУ від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, проте наданий до митного оформлення платіжний документ таким не являється, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про валюту та валютні операції» переказ валютних цінностей, транскордонний переказ валютних цінностей здійснюється виключно через уповноважені установи, а порядок проведення переказу валютних цінностей визначається Національним банком України.
Відповідно до п.33 Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 2 від 02.01.2019 року користувачі платіжних послуг (далі - користувачі) для здійснення платіжних операцій з переказу іноземної валюти надають платіжну інструкцію в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року № 216, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.10.2008 року за № 910/15601.
Пункти 6 та 7 Положення №216 передбачають, що ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі. Форма та порядок надання платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах визначаються умовами договору про надання платіжних послуг між користувачем і надавачем платіжної послуги. Надавач платіжних послуг здійснює обслуговування користувачів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх документів з питань здійснення безготівкових розрахунків.
Тобто, під платіжною інструкцією законодавець розуміє документ, складений у формі встановленої банком надавачем фінансових послуг (наприклад платіжне доручення та ін.) на підставі вимог, встановлених законодавством, яким клієнт надає банку інструкцію щодо розміру коштів, дати переказу та адресату перерахування коштів. Таким чином, прийнятий до виконання та виконаний банком платіжний документ, виданий відповідно до внутрішніх документів банківської установи, є належним та допустимим доказом оплати за товар.
Доводи апелянта щодо обов`язковості застосування АСАУР колегія суддів вважає такими, що не стосуються обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.
Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач не надав доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митній декларації було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
У свою чергу, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно доводів апеляційної скарги Киівської митниці про заміну відповідача у справі Киівської митниці Держмитслужби України (код ЄДРПОУ 44017626) на іі правонаступника Киівську митницю як відокремлений підрозділ ДМС України (код ЄДРСПОУ 43997555) колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Так, виходячи зі змісту позову, позивач, звертаючись до суду зазначив відповідачем Киівську митницю Державної митної служби України з кодом ЄДРСПОУ 43997555, що належить належному відповідачу Киівській митниці як відокремлений підрозділ ДМС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 року провадження у справі було відкрито за позовом до Киівської митниці Державної митної служби України з кодом ЄДРСПОУ 43997555.
При цьому, судом першої інстанції у вступній та резолютивній частині судового рішення помилково зазначено код ЄДРПОУ 44017626, що є підставою для виправлення описки, а не для залучення належного відповідча. 
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
На виконання вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 по справі № 520/35396/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова