КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№33/824/3531/2025 Постанова винесена суддею Бушею Н.Д.
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, щодо якої провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито -  ОСОБА_1  та її захисника Мазмаяна Е.Р., потерпілого ОСОБА_2 та представників потерпілого - адвокатів Крикунова Д.О. та Крикунова О.В., розглянувши апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката Крикунова О.В. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року стосовно 

ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, маючої на утримання доньку, 2024 р.н., працюючої старшим експертом ПрАТ "Водафон Україна", зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2025 року серії ВАВ № 585949, відповідно до якого - ОСОБА_1 , 19 лютого 2025 року близько 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме висловлювалась брутальною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим порушила Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим завдала психологічної шкоди. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Проте, посилаючись на встановлені при судовому розгляді обставини та матеріали справи, суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Крикунов О.В., вважаючи постанову суду незаконною через її прийняття за неповного з`ясування обставин справи та неврахування норм права, які регулюють дані правовідносини, просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не врахував те, що 19 лютого 2025 року було складено протокол відносно ОСОБА_1 в тому, що вона вчиняє домашнє насильство відносно свого чоловіка ОСОБА_2 . Така поведінка ОСОБА_1 носить системний характер.
ОСОБА_2 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, який почав проходити службу з 24 лютого 2022 року. Весь період шлюбу ОСОБА_2 фактично проходив військову службу в місцях бойових дій і не міг вчиняти будь-яке насильство після народження дитини, як про це вказує ОСОБА_1 . 
25 червня 2024 року ОСОБА_2 отримав важке поранення, після чого лікувався в медичних закладах. 
Квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , орендує родина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і кошти за її оренду сплачуються зі спільного сімейного бюджету. 
Після виписки з лікарні, з 10 лютого 2025 року до 19 лютого 2025 року, ОСОБА_2 проживав разом з дружиною, оскільки проходив ВЛК.
До останнього лікування в стаціонарі ОСОБА_2 проживав дома з дружиною в період з 13 січня 2025 року по 24 січня 2025 року та потім знаходився за місцем служби і дома бував іноді. 
Дружина потерпілого - ОСОБА_1 під час сімейних конфліктів постійно безпідставно ображає ОСОБА_2 , принижує та обзиває нецензурними словами, а також намагається вигнати з квартири. Іноді на допомогу кличе свою матір, яка також вимагає, щоб ОСОБА_2 покинув квартиру, в якій проживає з дружиною.
При цьому ОСОБА_1 повідомила потерпілого, що у разі, якщо він не покине квартиру, в якій вони проживають, вона звинуватить його у вчиненні домашнього насильства, хоча ніякого насильства він не вчиняв, і принижувала та ображала ОСОБА_2 тільки ОСОБА_1 . Доказом даної обставини є відео та аудіо записи на мобільному телефоні ОСОБА_2 . 
Звинувачення ОСОБА_1 у тому, що ОСОБА_2 вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство є штучним, а надані записи підтверджують, що ОСОБА_1 сама принижує та вчиняє домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 . 
Доказом даної обставини і є протокол № 585949 від 19 лютого 2025 року складений відносно ОСОБА_1 та рапорт інспектора СПДН Деснянського УП ГУ НП у м. Києві.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував докази вчинення протиправної поведінки правопорушника та взагалі не дав оцінки жодному доказу, який надав потерпілий. 
Також представник потерпілого - адвокат Крикунов О.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, але при цьому зазначає, що закінчення 10-денного строку на оскарження постанови припало на вихідний день неділю, а отже, апелянт не порушив строк на подання апеляційної скарги. 

ОСОБА_1 в запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката Крикунова О.В., вважаючи постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року законною і обґрунтованою, а викладені в ній висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення потерпілого ОСОБА_2 та представників потерпілого - адвокатів Крикунова Д.О. та Крикунова О.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_1 та захисника Мазмаяна Е.Р. проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

За загальним правилом перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку вважається наступний за ним робочий день.

Постанова судді Деснянського районного суду м. Києва була прийнята 22 травня 2025 року. Таким чином, останнім днем десятиденного строку її оскарження є 01 червня 2025 року, який припадає на вихідний день - неділя, а тому останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день - понеділок, тобто 02 червня 2025 року.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, апеляційну скаргу представник потерпілого - адвокат Крикунов О.В. подав 02 червня 2025 року, тобто в межах визначеного законом строку апеляційного оскарження, у зв`язку з чим підстави для вирішення питання поновлення цього строку відсутні. 

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б будь-які сумніви щодо доведеності вини конкретної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суддею місцевого суду при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 було дотримано.

Як вбачається з наданих матеріалів, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 585949, згідно якого - 19 лютого 2025 року близько 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме висловлювалась брутальною лайкою, погрожувала розправою, кидалася в бійку та вдарила руками по тілу, чим завдала психологічної та фізичної шкоди і порушила ст. 1 п. 14, 17 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До протоколу додано заяву ОСОБА_2 , за змістом якої, останній просить притягнути до відповідальності його дружину ОСОБА_2 за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до нього, яке мало місце 19 лютого 2025 року.

В письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що 19 лютого 2025 року приблизно о 12 год. 00 хв. дружина почала чинити психологічний тиск в його бік, а саме принижувала його людські якості та службові заслуги, виганяла з квартири, дорікала в бездіяльності. Він намагався обговорити претензії, які виникли до нього, проте у відповідь були виключно образи, нецензурна лайка та подальше ігнорування. Також дружина намагалася його штовхати і завдавати ударів по тілу. У неї почалася істерика, яку він не зміг вгамувати. Дружина зателефонувала своїй мамі, щоб та швидше прийшла та викликала поліцію. Дружина не давала доступу до дитини і разом зі своєю матір`ю посилали його. Своїми діями дружина завдала йому психологічної шкоди. 

В апеляційному судді ОСОБА_2 надав пояснення про те, що 19 лютого 2025 року він звернувся до дружини, коли та працювала та у них виникла сварка. Дружина вдарила його по спині один раз, це можна віднести як психологічний тиск, оскільки цей удар не спричинив ніякої фізичної шкоди, побоїв він не знімав. 

ОСОБА_1 заперечувала вчинення домашнього насильства щодо свого чоловіка ОСОБА_2 та повідомила, що навпаки є потерпілою, оскільки її колишній чоловік постійно провокує сварки. 19 лютого 2025 року чоловік вкотре почав чинити психологічне насильство. Вона працює вдома і того дня, коли її матір пішла з дитиною гуляти на вулицю, вона сіла працювати за комп`ютером, ОСОБА_2 заважав їй, вона зробила йому зауваження, почався конфлікт. ОСОБА_2 почав знущатися з неї, він ображав її, забрав стілець, примушував працювати за комп`ютером стоячи, знімав її на телефон, вона хотіла піти в іншу кімнату, але ОСОБА_2 не дав цього зробити. На її прохання піти самому відмовився. Вона вимушена була викликати працівників поліції. Їх сім`я стоїть на обліку у Деснянській соціальній службі, ОСОБА_2 , як агресор, вона, як потерпіла. Вони одружилися за 4 місяці до народження дитини. Коли дитині було 4 місяці, він отримав поранення. До поранення вони не проживали разом. Квартиру винаймає вона, а чоловік переїхав до них після поранення, щоб вона за ним доглядала. 19 лютого 2025 року вона висловлювалася голосно, оскільки у такий спосіб захищалася. 
Пояснення ОСОБА_2 , надані в апеляційному суді, збігаються з її письмовими пояснення та її заявою від 19 лютого 2025 року, в якій ОСОБА_1 просила притягнути до адміністративної відповідальності її чоловіка ОСОБА_2 за здійснення по відношенню до неї психологічного насильства. 

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події адміністративного правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , як наданих в суді, так і наявних в матеріалах справи, 19 лютого 2025 року конфліктну ситуацію спровокував ОСОБА_2 , який почав заважати ОСОБА_1 працювати вдома. Після зауважень ОСОБА_1 з цього приводу ОСОБА_2 почав її ображати, забрав стілець, на якому вона сиділа, примушував працювати стоячи, знімав на телефон. ОСОБА_1 намагалася припинити конфлікт, з цією метою хотіла вийти з кімнати, однак ОСОБА_2 не дав цього зробити. Також ОСОБА_2 проігнорував прохання дружини піти самому. Опинившись у такій ситуації, ОСОБА_1 допускала голосні висловлювання, захищаючи себе у такий спосіб. 
Отже, пояснення ОСОБА_1 не свідчать про вчинення нею будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що звернувся до дружини, коли вона працювала, через що розпочався конфлікт. Дружина ударила його по спині один раз, вважає, що це можна розцінити як психологічний тиск, оскільки цей удар не спричинив йому ніякого фізичного ушкодження, побоїв він не знімав.
Таким чином, ОСОБА_2 визнав, що йому не заподіяно фізичної шкоди. 

В свою чергу психологічне насильство - це систематична поведінка (маніпуляції, погрози, приниження, контроль, ізоляція), спрямована на завдання емоційної шкоди, зниження самооцінки та залякування.
Отже, психологічним насильством є дії, не пов`язані із застосуванням фізичної сили.
Пояснення потерпілого ОСОБА_2 щодо конкретних дій ОСОБА_1 , вчинюваних нею 19 лютого 2026 року є власною позицією потерпілого та не спростовують пояснень ОСОБА_1 , наданих нею як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, а також її письмових пояснень, і не свідчать про вчинення нею відносно нього будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру в розумінні диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення також є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, за наявності пояснень потерпілого, який стверджує, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, та пояснень останньої, яка заперечує проти цього та наголошує, що насправді психологічне насильство було вчинене ОСОБА_2 по відношенню до неї, з урахуванням того, що за подіями, які відбулися 19 лютого 2025 року за участі колишнього подружжя, складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП як щодо ОСОБА_1 , так і щодо ОСОБА_2 , то даних протоколу про адміністративне правопорушення недостатньо для висновку про доведеність вини особи проза розумним сумнівом.

Пояснення ОСОБА_1 та потерпілого суперечать між собою. При цьому з них не вбачається яка ж шкода була завдана психологічному здоров`ю ОСОБА_2 (емоційні та психологічні порушення) від дій ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою для утворення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Психологічне лікування, яке проходив ОСОБА_2 , не пов`язані з діями ОСОБА_1 та є наслідком отриманого ним поранення. 

Що стосується аудіо- та відеозаписів з мобільного телефону ОСОБА_2 , які були дослідженні апеляційним судом, то з них вочевидь вбачається, що потерпілий провокує ОСОБА_1 до конфлікту. При цьому із вказаних аудіозаписів не вбачається, що ця конфліктна ситуація обмежувала волевиявлення ОСОБА_2 , спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, тобто мали якісь наслідки, які б свідчили про вчинення психологічного насильства. 
Водночас, сама по собі конфліктна ситуація не є домашнім насильством та відрізняється тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи перевагу в своїх можливостях, діє умисно досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. 

Сукупність наявних в матеріалах справи доказів не містять відомостей, які б поза розумним сумнівом вказували, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно чоловіка ОСОБА_2 .
Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 суду першої інстанції надано не було.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України», ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини»), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам і обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Крикунова О.В. відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Крикунова О.В. залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, - без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Горб І.М.