Провадження № 2-о/742/72/26 
Єдиний унікальний № 742/1123/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року  м.Прилуки 
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого – судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Бондаря А.В. в інтересах держави в особі Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання спадщини відумерлою,
установив:
Прокурор звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.
Заявлені уточнені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 у Чернігівській області утворено Прилуцький район (з адміністративним центром у місті Прилуки) у складі територій Варвинської селищної, Ічнянської міської, Ладанської селищної, Линовицької селищної, Малодівицької селищної, Парафіївської селищної, Прилуцької міської, Срібнянської селищної, Сухополов`янської сільської, Талалаївської селищної, Яблунівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Сухополов`янська, Білорічицька, Валківська, Дідовецька, Заїздська, Замостянська, Знам`янська, Канівщинська, Колісниківська (ліквідованого Прилуцького району), Лісовосорочинська, Мазківська, Малківська, Нетяжинська, Охіньківська, Переволочнянська, Піддубівська, Погребівська, Рудівська, Ряшківська, Смоська сільські ради увійшли до складу територіальної громади Сухополов?янської сілськьої ради Прилуцького району.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності мав земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7424188500:07:000:0107 площею 3,73 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Смоської сільської ради, що увійшла до складу Сухополов?янської ОТГ. Земельна ділянка отримана ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №621706, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі №010284800156 від 18.05.2006. У подальшому, земельна ділянка на підставі договору оренди землі від 26.02.2014 ОСОБА_1 передана в оренду ТОВ «НАТАША-АГРО», про що в державному реєстрі речових прав вчинено запис №5155510 від 28.03.2014. Поруч з цим, у відповідності до актового запису про смерть №102 складеного 27.04.2021, встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі вказаного актового запису видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . У відповідності до довідки Смоського старостинського округу №18 Сухополов?янської сільської ради Ярмак Г.М. на момент смерті проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (за уточненою інформацією Сухополов?янської сільської ради житлова забудова за вказаною адресою на даний час віднесена до с. Смош, у зв`язку з історично сформованими межами населених пунктів). За уточненою інформацією місце розбіжність у назвах населених пунктів проживання ОСОБА_1 . За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відсутнє інше майно, яке могло б увійти до складу спадщини. Таким чином, наявні підстави для визнання спадщини відумерлою, яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 7424188500:07:000:0107 площею 3,73 га., тому представник заявника просить визнати спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відумерлою та передати її у власність Сухополов?янській територіальній громаді в особі Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району.
У судове засідання представник прокуратури не з`явився. Згідно поданої письмової заяви просить розглядати справу за його відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Представник Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданої письмової заяви просить провести розгляд справи без участі представника Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області за наявними в справі матеріалами. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно із ч.ч.4, 5 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
У п.3.1 рішення №18-рп2004 від 01.12.2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), Конституційний суд України зазначив, що в юридичних актах термін «інтерес», враховуючи його як етимологічне, так і Документ сформований в системі загальносоціологічне, психологічне значення, вживається у широкому чи вузькому значенні як самостійний об`єкт правовідносин, реалізація якого задовольняється чи блокується нормативними засобами.
Як приклад застосування поняття «інтерес» у широкому сенсі Конституційний суд навів положення статей 18, 32, 34, 35, 36, 39, 41, 44, 79, 89, 104, 121, 127, 140 Конституції України (254к/96-ВР), які наголошують на національних інтересах, інтересах національної безпеки, економічного добробуту, територіальної цілісності, громадського порядку, здоров`я і моральності населення, політичних, економічних, соціальних, культурних інтересах, інтересах суспільства, інтересах усіх співвітчизників, інтересах громадянина, інтересах держави, спільних інтересах територіальних громад сіл, селищ та міст тощо. Вказуючи на наявність таких інтересів, Конституція України (254к/96-ВР) підкреслює необхідність їх забезпечення (стаття 18), задоволення (стаття 36) чи захисту (статті 44, 127), (п.3.2 рішення №18-рп/2004 від 01.12.2004).
Виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України (254к/96-ВР) охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою (п.3.4 рішення Конституційного суду України №18-рп 2004 від 01.12.2004).
Згідно п.1 Резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 18- рп 2004 від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к 96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Таким чином, «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).
Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурори та їх заступники у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Таким чином, у даній справі вбачаються правові підстави для звернення прокурора до суду в межах компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки після спливу одного року з часу відкриття спадщини, дії цивільно-правового характеру, спрямовані на визнання спадщини відумерлою та передачу вказаної земельної ділянки у власність територіальної громади, сільською радою не вживалися.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №621706 від 11 травня 2006 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,73га, кадастровий номер 7424188500:07:000:0107, розташованої на території Смоської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с.11, зворот).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав (спеціальний розділ: про державну реєстрацію іншого речового права) від 20.02.2026 за №465035075, ОСОБА_1 передана в оренду ТОВ «НАТАША-АГРО земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,73га, кадастровий номер 7424188500:07:000:0107, розташованої на території Смоської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, на підставі договору оренди землі від 26.02.2014, про що в державному реєстрі речових прав вчинено запис №5155510 від 28.03.2014 (а.с.10, зворот).
Згідно з копії актового запису про смерть №102 від 27 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Смош Прилуцького району Чернігівської області (а.с.12, зворот).
Відповідно до інформаційної довідки Другої прилуцької державної нотаріальної контори Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №157/01-16 від 13 березня 2026 року встановлено, що спадкова справа щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилась. Спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину не звертались.
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №83683470 від 19 грудня 2025 року, виданої Першою прилуцькою державною нотаріальною конторою на звернення правоохоронних органів, вбачається, що після смерті ОСОБА_1 , який помер 2021 року, спадкова справа не заводилась, тобто спадщину після його смерті ніхто не прийняв (а.с.13).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №84503224 від 13.03.2026, відносно ОСОБА_1 – інформація відсутня.
Відповідно до копії довідки Смоського старостинського округу №18 Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської від 15 січня 2026 року за №17, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13 лютого 1997 року і виписаний у зв`язку зі смертю. Проживав один (а.с.18).
Відповідно до копії інформаційної довідки Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської від 19 лютого 2026 року за №04-14/557 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 на території Смоського старостинського округу №18 Сухополов?янської сільської ради. Разом з тим, відповідно до наявних документів реєстрації місця проживання, свідоцтва про смерть місцем його реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 . Зазначена розбіжність пояснюється тим, що житлова забудова по вул. Хутірській частково розташована в межах населеного пункту с.Смош, однак у документах обліку населення та раніше виданих правовстановлюючих документах адреса могла зазначатися як с. Лісове (у зв`язку з історично сформованими межами населених пунктів, перейменуванням, змінами в обліку адрес або фактичним проживанням без зміни реєстарації) (а.с.16).
Сухополов?янською сільською радою Прилуцького району Чернігівської області на запит заступника курівника Прилуцької окружної прокуратури надано відповідь від 15 січня 2026 року №04-14/131, що заходи щодо визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою органом місцевого самоврядування не вживались та просять подати відповідну заяву до суду в інтересах Сухополовянської сільської територіальної громади у порядку визначеному чинним законодавством (а.с.14,15).
Крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, й органи прокуратури, на які статтею 131-1 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
Чинним законодавством передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, яка здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами.
Таким чином, прокурор має відповідний спеціальний статус, який дозволяє, у виключних випадках, звертатися до суду на захист інтересів держави. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України.
Згідно ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Таким чином, наведені вище положення передбачають право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин, через які цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави.
Стаття 24 Закону України «Про прокуратуру» закріплює, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
У разі звернення прокурора до суду з позовною заявою в інтересах держави, останній виконує свою конституційну функцію, передбачену ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Право подання такої заяви, як це чітко передбачено ст.24 вищевказаного Закону, належить у тому числі і заступникам керівників окружних прокуратур.
Також Конституційний Суд України визначив, що інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому відбулось чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17.
Статтею 7 Конституції України закріплено, що в Україні визначається і гарантується місцеве самоврядування.
Згідно зі ст. 142 Конституції України матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст. 145 Конституції України).
Відповідно до ч.5, 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.
Звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради посилався на те, що органом місцевого самоврядування протягом тривалого часу не вживались заходи цивільно-правового характеру щодо визнання спадщини відумерлою після смерті ЯрмакаГ.М.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення Інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
З огляду на викладене, враховуючи, що прокуратурою в порядку положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру» акцентувалася увага на наявність підстав для захисту інтересів територіальної громади та необхідність вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення недоотриманих коштів у вигляді орендної плати до місцевого бюджету з ОСОБА_2 , проте, міська рада повідомила, що не зверталася до суду з позовом про стягнення коштів за значний період часу, що виходить за межі встановлено строку позовної давності, що свідчить про невиконання нею покладених обов`язків щодо захисту інтересів держави, та у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», є безумовною підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Прилуцької міської ради у справі шляхом подання відповідного позову до суду в межах строку позовної давності.
Перевіряючи аргументи заяви по суті вимог, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У пункті 8 частини 2статті 293 ЦПК України зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За правилами частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
При цьому, частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які неодноразово висловлював у постановах: від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі №446/53/16-ц, від 12 липня 2022 року у справі №295/15914/19, від 22 лютого 2023 року у справі №175/3065/21, від 07 червня 2023 року у справі №227/5018/21.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Відповідно до ч.2-3 ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.
Аналіз статті 1277 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що для набуття майном статусу відумерлого, по-перше, необхідна відсутність спадкоємців, або ж їх відмова від прийняття спадщини. По-друге, звернення до суду з відповідною заявою після спливу одного року з часу відкриття спадщини. І по-третє, статус відумерлого майна повинен бути встановлений відповідним судовим рішення.
Статтею 338 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
З урахуванням викладеного, а також того, що з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 сплив однорічний строк і вона залишається не прийнятою у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки п.15-1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що органи місцевого самоврядування звільнені від сплати судового збору за подання заяви про визнання спадщини відумерлою під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
ухвалив:
Заяву заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Бондаря Андрія Васильовича в інтересах держави в особі Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання спадщини відумерлою - задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається з земельної ділянки з кадастровим номером: 7424188500:07:000:0107, площею 3,73 га, яка розташована на території Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №621706 та передати її у власність Сухополов`янській територіальній громаді в особі Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04415867).
Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА