ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24999/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: 
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання в «Азерб. ордена Трудового Красного Знамени гос. Университет им.С.М.Кирова» з 01.09.1981 по 30.06.1988 роки та періоду здійснення мною підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання в «Азерб. ордена Трудового Красного Знамени гос. Университет им.С.М.Кирова» з 01.09.1981 по 30.06.1988 роки та період здійснення мною підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003 роки та провести перерахунок пенсії з моменту призначення пенсії за віком.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 12.07.2025 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що при призначенні пенсії пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі на території колишньої Азербайджанської РСР з 01.09.1981 по 30.06.1988, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.05.1986. Також не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003, попри те, що з 28.02.2000 позивач зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, перебуває на спрощеній системі оподаткування (2 група, ставка 20% до розміру мінімальної заробітної плати) та сплачувала податки до бюджету, що підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 28.11.2025 №6587/АП/13-01-52-03; заборгованість зі сплати податків та єдиного соціального внеску у позивача відсутня, що підтверджується листом Головного управління ДПС у Львівській області від 28.11.2025 №46901/6/13-01-13-03. Вважаючи дії відповідача протиправними, такими, що порушують її конституційне право на соціальний захист, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 15.09.2025 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком; за наслідками розгляду цієї заяви прийнято рішення від 23.09.2025 №134450025421 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 31.10.2025 позивач повторно звернулася із заявою, за наслідками розгляду якої прийнято рішення про призначення пенсії за віком з 12.07.2025 з урахуванням страхового стажу 31 рік 3 місяці 20 днів. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1981 по 30.06.1988, оскільки час навчання перевищує загальноприйнятий термін, та період здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004, оскільки відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Москаля Р.М. від 13.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.9 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
На підставі Розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від №19/р від 26.02.2026 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», відповідно до п.4 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України «Про призначення суддів» №167/2026 від 24.02.2026 року, наказу №52/К/ТР від 25.02.2026 року «Про відрахування із штату суду Ростислава Москаля» та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 11.11.2024 року №39 (із змінами), було проведено повторний автоматизований розподіл справи №380/24999/25.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 року для розгляду даної справи визначено суддю Ланкевича А.З.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 року прийнято справу до провадження.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у період з 01.09.1981 по 30.06.1988 проходила навчання за денною формою в Азербайджанському ордена Трудового Красного Знамені державному університеті ім.С.М.Кірова, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 02.12.1988, рішенням державної екзаменаційної комісії від 30.06.1988 присвоєно кваліфікацію «біолог, викладач біології і хімії». Період навчання також відображений у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 20.05.1986.
28.02.2000 позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданим виконавчим комітетом Львівської міської ради. Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 28.11.2025 №6587/АП/13-01-52-03, позивач перебуває на обліку в Львівській ДПІ ГУ ДПС у Львівській області з 28.02.2000; за період з 28.02.2000 по 24.11.2025 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (2 група, із ставкою 20% до розміру мінімальної заробітної плати) та сплачувала податки до бюджету. Зокрема, у спірному періоді сплачено єдиний податок: за 2001 рік – 1695,00 грн, за 2002 рік – 3230,00 грн, за 2003 рік – 1670,00 грн.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Львівській області від 28.11.2025 №46901/6/13-01-13-03, у позивача станом на 26.11.2025 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску та податкового боргу відсутня.
15.09.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
За результатами розгляду цієї заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (за принципом екстериторіальності) прийнято рішення від 23.09.2025 №134450025421 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (32 роки).
31.10.2025 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду цієї заяви та за матеріалами пенсійної справи розпорядженням від 07.11.2025 та рішенням Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова від 10.11.2025 №134450025421 позивачу призначено пенсію за віком з 12.07.2025 у загальному розмірі 3323,00 грн (з урахуванням доплати особам, яким не виповнилося 70 років, у сумі 941,89 грн).
Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 31 рік 03 місяці 20 днів, коефіцієнта страхового стажу 0,31250 та середньомісячного заробітку для обчислення пенсії 6436,00 грн (15057,09 грн х 0,42744).
До страхового стажу позивача не зараховано:
- період навчання з 01.09.1981 по 30.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 02.12.1988 з мотивів того, що час навчання перевищує загальноприйнятий термін;
- період здійснення підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003 з мотивів відсутності інформації про нарахування та сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо незарахування зазначених періодів до страхового стажу, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг із коштів Пенсійного фонду України визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Згідно зі ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004.
До цього моменту пенсійні відносини в Україні врегульовувалися, серед іншого, Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII).
Відповідно до п.«д» ст.56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується, окрім іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
За приписами ст.62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок №22-1).
Питання підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній урегульовано Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок №637).
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1981 по 30.06.1988 в Азербайджанському ордена Трудового Красного Знамені державному університеті ім. С.М.Кірова, суд зазначає таке.
Як уже зазначено вище, за приписами ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
На час проходження позивачем навчання у вищому навчальному закладі (1981-1988 роки) питання включення такого навчання до стажу роботи врегульовувалось Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, відповідно до п.109 якого до стажу роботи зараховувалось, серед іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, у партійних школах і школах профспілкового руху, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п.«д» ст.56 Закону №1788-XII, який є чинним і застосовується до спірних правовідносин, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.
Поряд з цим, оскільки навчання позивача проходило на території колишньої Азербайджанської Радянської Соціалістичної Республіки, яка на той час входила до складу Союзу РСР, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі – Угода від 13.03.1992).
За приписами ч.2 ст.6 Угоди від 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно зі ст.13 Угоди від 13.03.1992, пенсійні права громадян держав - учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави - учасниці, на території якої вони проживають.
Суд враховує, що Законом України від 13.04.2022 №2215-IX «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» Україна денонсувала Угоду від 13.03.1992. Дія Угоди від 13.03.1992 для України припинена з 19.06.2023.
Водночас, як випливає зі ст.13 Угоди від 13.03.1992, пенсійні права, що виникли в період її чинності, не втрачають своєї сили і в разі виходу України із цієї Угоди. Денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що така Угода припинила породжувати зобов`язання для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Аналогічного правового підходу дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.09.2024 у справі №580/3576/22, висновки якої в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 виснував, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
За викладеного, період навчання позивача з 01.09.1981 по 30.06.1988 в Азербайджанському ордена Трудового Красного Знамені державному університеті ім.С.М.Кірова підлягає зарахуванню до страхового стажу як такий, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 02.12.1988 та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.05.1986, на підставі п.«д» ст.56 Закону №1788-XII та ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, а також з урахуванням приписів ч.2 ст.6 та ст.13 Угоди від 13.03.1992.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що період навчання перевищує загальноприйнятий термін, адже ні Закон №1788-XII, ні Закон №1058-IV, ні Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, не встановлюють «загальноприйнятого терміну» навчання у вищому навчальному закладі як умови зарахування часу навчання до стажу роботи. Тривалість навчання визначається навчальним планом конкретного вищого навчального закладу і не може обмежувати право особи на зарахування до страхового стажу всього часу навчання, підтвердженого дипломом про закінчення такого закладу. Запис у трудовій книжці позивача про навчання в Азербайджанському державному університеті ім.С.М.Кірова з 1981 по 1988 роки внесений у встановленому законодавством порядку, до нього додано диплом НОМЕР_1 від 02.12.1988, який є офіційним документом, що підтверджує закінчення навчання та присвоєння кваліфікації.
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003.
Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 3-1, відповідно до якого до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі ст.26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» п.4 Порядку №637 доповнено новим абзацом, відповідно до якого періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 11.03.2000 по 31.12.2003 достатньо довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Як убачається з матеріалів справи, позивач є зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності з 28.02.2000, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 28.11.2025 №6587/АП/13-01-52-03, позивач за період з 28.02.2000 по 24.11.2025 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (2 група, із ставкою 20% до розміру мінімальної заробітної плати) та сплачувала податки до бюджету; зокрема, у спірному періоді сплачено єдиний податок з фізичних осіб: за 2001 рік – 1695,00 грн, за 2002 рік – 3230,00 грн, за 2003 рік – 1670,00 грн.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Львівській області від 28.11.2025 №46901/6/13-01-13-03, у позивача станом на 26.11.2025 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску та податкового боргу відсутня.
Поряд з цим, відповідно до п.2 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який діяв у спірному періоді), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховували суми єдиного податку, в тому числі 42 відсотки – до Пенсійного фонду України.
Отже, шляхом сплати єдиного податку у спірному періоді позивач де-факто здійснювала сплату внесків до Пенсійного фонду України у складі такого податку через механізм автоматичного розподілу єдиного податку Державним казначейством України.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність інформації про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, оскільки система персоніфікованого обліку розпочала функціонувати після 01.01.2004, а тому за період 1998-2003 років відомості про сплату внесків відображалися інакше – через документи про сплату єдиного податку та довідки податкових органів.
Окрім того, за приписами ч.3 ст.44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Однак відповідачем не подано жодного доказу про вжиття таких заходів стосовно отримання інформації про сплату позивачем внесків у спірному періоді.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності позивача, оскільки відповідна інформація відсутня не з її вини, а у зв`язку з обставинами, що не залежать від волі позивача та на які вона не могла вплинути. Позивач не повинна відповідати за неналежне виконання іншими особами або органами державної влади свого обов`язку щодо обліку сплачених сум страхових внесків.
За викладеного, період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003 із застосуванням спрощеної системи оподаткування підлягає зарахуванню до страхового стажу у повному обсязі на підставі п.3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та абз.5 п.4 Порядку №637.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1981 по 30.06.1988 в Азербайджанському ордена Трудового Красного Знамені державному університеті ім.С.М.Кірова та період здійснення підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003. А тому позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Як наслідок, обґрунтованими є і похідні вимоги про спонукання відповідача до вчинення дій із зарахування зазначених періодів до страхового стажу позивача та проведення перерахунку пенсії за віком.
Щодо строків, з яких належить здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає таке.
За приписами ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією. На дату подання заяви про призначення пенсії від 31.10.2025 у пенсійній справі позивача наявні диплом НОМЕР_1 від 02.12.1988 та трудова книжка серії НОМЕР_2 від 20.05.1986, які підтверджують період навчання, а також свідоцтво серії НОМЕР_4 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, яке підтверджує реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності. Усі ці документи подавалися позивачем разом із заявою про призначення пенсії та містилися у пенсійній справі на момент її розгляду пенсійним органом, що підтверджується розпискою-повідомленням Галицького об`єднаного управління ПФУ м.Львова про прийняття документів від 15.09.2025 №7530.
За викладеного, перерахунок пенсії позивача із зарахуванням спірних періодів до страхового стажу належить здійснити з 12.07.2025, тобто з дати призначення пенсії за віком, із урахуванням раніше виплачених сум.
Беручи до уваги сформовану судову практику Верховного Суду в аспекті права особи на пенсійне забезпечення, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає змісту та суті порушеного права і забезпечує ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання в Азербайджанському ордена Трудового Красного Знамені державному університеті ім.С.М.Кірова з 01.09.1981 по 30.06.1988 та періоду здійснення підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до страхового стажу період навчання в Азербайджанському ордена Трудового Красного Знамені державному університеті ім.С.М.Кірова з 01.09.1981 по 30.06.1988 та період здійснення підприємницької діяльності з 11.03.2000 по 31.12.2003 та здійснити перерахунок пенсії за віком, починаючи з 12.07.2025, виплату перерахованої пенсії здійснити з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.