ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 р.	Справа № 440/3462/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, по справі № 440/3462/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" 
до  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг    
про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (далі - позивач, ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №87 від 18 січня 2022 року;
- визнати протиправною та скасувати Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року з додатком повністю.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2022, залишеним без змін поставною Другого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 330.19 від 22.02.2022. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30.11.2023 скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 в частині задоволених позовних вимог. В цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 залишено без змін.
Ухвалою суду від 30 січня 2024 року витребувано у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг копії документів, на основі яких приймались рішення про встановлення та зміну тарифу на теплову енергію для ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" на 2022 рік.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі призначено судову економічну експертизу, на розгляд якої постановлено питання:
1) Яким є розмір виробничої собівартості ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" теплової енергії у 2022 році по кожній категорії споживачів, в межах 1 Гкал? 2) Чи перевищують розміри затверджених НКРЕКП у Постанові №330.19 від 22.02.2022 тарифів на виробництво теплової енергії розмір виробничої собівартості такої теплової енергії? 3) Чи забезпечують встановлені НКРЕКП у Постанові №330.19 від 22.02.2022 тарифи на виробництво теплової енергії відшкодування ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво такої теплової енергії?
Проведення експертизи доручено експертам Полтавського відділення Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" документи та інформацію на клопотання Полтавського відділення Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення економічної експертизи.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року після надходження матеріалів справи та експертного висновку від експертної установи провадження у справі поновлено.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанови задоволено.
Визнано протиправною та скасовано Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) та витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 250207,20 (двісті п`ятдесят тисяч двісті сім гривень двадцять копійок).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" зареєстровано у статусі юридичної особи 11.06.2018, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис. Основним видом діяльності ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" є виробництво, постачання та транспортування теплової енергії, виробництво, постачання електричної енергії (п. 2.2 ст. 2 Статуту).
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) - юридична особа публічного права, що зареєстрована 29.08.2014 (код ЄДРПОУ 39369133), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.
На підставі плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2021 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 18.11.2020 №2134, постанов НКРЕКП від 09.09.2021 № 1523 "Про проведення планових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у 4 кварталі 2021 року" та від 10.12.2021 № 2570 "Про збільшення строку проведення планової перевірки ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ», посвідчення на проведення планової перевірки від 27.10.2021 № 662 відділом НКРЕКП у Полтавській області проведено планову перевірку дотримання ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" вимог законодавства у сфері теплопостачання та ліцензійних умов з виробництва теплової енергії, за результатами якої складено Акт від 24.12.2021 № 757.
В результаті аналізу ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії встановлено, що ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" не дотрималось затвердженої структури витрат у частині як недофінансування статей витрат, так і перевитрат фактичних витрат у порівнянні з плановими, на підставі яких розрахований та затверджений тариф на виробництво теплової енергії, з урахуванням фактичного відпуску теплової енергії, внаслідок чого Регулятором встановлено отримання ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» додаткового доходу в розмірі 112 615,48 тис. грн., а саме: недовиконання ремонтних та інвестиційних програм на суму 32 839,32 тис. грн. та недофінансування за статтями «витрати на паливо» та іншими статтями витрат з урахуванням обґрунтованих перевитрат у сумі 79 776,16 тис. грн.
За наслідками перевірки відповідачем прийнято рішення у формі Постанови від 18.01.2022 №87 про накладення штрафу на ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ". Пунктом 3 цієї постанови передбачено Департаменту із врегулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходів державного регулювання підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на виробництво теплової енергії для ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» шляхом його зміни в бік зменшення на суму додатково отриманого доходу в розмірі 112 615,48 тис. грн.
Також, 22.02.2022 відповідачем прийнято постанову №330.19 про внесення змін до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2733 шляхом заміни в абзацах другому - шостому пункту 1 цифр "1008,45", "1983,28", "1991,69", "3396,44", "1684,16" відповідно цифрами "870,91", "1814,37", "1843,68", "3248,05", "1567,80". Додаток до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2733 викладено в новій редакції.
Не погоджуючись із правомірністю прийнятих відповідачем рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розміри тарифів на виробництво теплової енергії встановлені відповідачем всупереч наведеним приписам Закону України "Про теплопостачання".
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" (далі - Закон № 1540-VIII) визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно із статтею 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
Положеннями статті 14 Закону № 1540-VIII визначено порядок організації роботи Регулятора та прийняття рішень, відповідно до частин першої та другої якої засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію. У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.
За правилами частини п`ятої статті 14 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.
Предметом апеляційного розгляду в даній справі є постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22.02.2022.
З матеріалів справи встановлено, що тарифи на виробництво теплової енергії ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" на 2022 рік були установлені постановою НКРЕКП № 2733 від 22.12.2021 (т.1, а.с. 52).
За результатами планової перевірки дотримання ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" вимог законодавства у сфері теплопостачання та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 22 березня 2017 року №308 (далі - Ліцензійні умови з виробництва) (у редакції, що діяла до 11.02.2021) за період діяльності 2019 - 2020 років, відповідачем складено Акт від 24 грудня 2021 року №757, який розміщено на офіційному вебсайті НКРЕКП в мережі Інтернет разом з поясненнями Ліцензіата наданими листом від 04.01.2022 №01/8.
За наслідками перевірки відповідачем прийнято постану №330.19 від 22.02.2022про внесення змін до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2733 шляхом заміни в абзацах другому - шостому пункту 1 цифр "1008,45", "1983,28", "1991,69", "3396,44", "1684,16" відповідно цифрами "870,91", "1814,37", "1843,68", "3248,05", "1567,80". Додаток до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2733 викладено в новій редакції.
Механізм формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію для суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях (далі - ТЕЦ), теплових електростанціях (далі - ТЕС) та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, та є ліцензіатами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - ліцензіати) передбачений Методикою формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженою постановою НКРЕКП від 01 серпня 2017 року № 991 (далі - Методика № 991).
За пунктом 1.2. Методики № 991 ця Методика застосовується під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), тарифів на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії для ліцензіатів та поширюється на ліцензіатів під час формування та розрахунку зазначених тарифів.
Згідно з пунктом 4.7 Методики № 991 рішення щодо встановлення (зміни) тарифів, їх структури та окремих її складових приймається НКРЕКП на засіданнях, що проводяться у формі відкритих слухань, із дотриманням вимог Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Пунктом 14 Методики № 991 передбачено наступні підстави для зміни тарифів за ініціативою НКРЕКП є:
1) зміна витрат, які впливають на фінансовий стан ліцензіата, якщо це призводить до зміни величини планованої річної товарної продукції більше ніж на 3 %;
2) зміна обсягів виробництва електричної енергії відповідно до Прогнозного балансу електроенергії Об`єднаної енергетичної системи України на відповідний рік;
3) нецільове використання коштів ліцензіатом або відхилення від напрямків та/або обсягів витрат, встановлених структурою тарифів, та/або відхилення від обсягів окремих її складових, встановлених додатками до структури тарифів (у разі наявності), більше ніж на 3 %;
4) результати перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії;
5) невиконання ліцензіатом схваленої НКРЕКП в установленому порядку інвестиційної програми з урахуванням результатів перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії;
6) надання ліцензіатом до НКРЕКП недостовірної інформації при обґрунтуванні та розрахунку тарифів та форм звітності;
7) наявність перехресного субсидіювання між видами господарської діяльності ліцензіата;
8) виявлення за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії додатково отриманого або недоотриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо, зміни обсягів відпуску електричної та (або) виробництва теплової енергії, зміни структури запланованих витрат чи інших факторів.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд в постанові від 30 листопада 2023 року зазначив, що відповідач вказував різні підстави зміни тарифів для позивача та аналіз змісту спірної постанови відповідача № 330.19 від 22 грудня 2022 року вказує на те, що в ній не зазначено чітку підставу (підпункт(и) пункту 4.14 Методики № 991) для зміни тарифу, а судами вказане питання не досліджувалося. Також, зазначив, що не було досліджено чи встановлені тарифи на теплову енергію є нижче економічно обґрунтованих витрат на виробництво.
Судом першої інстанції ухвалою від 12.11.2024 було призначено судову економічну експертизу, на розгляд якої постановлено питання:
1) Яким є розмір виробничої собівартості ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" теплової енергії у 2022 році по кожній категорії споживачів, в межах 1 Гкал? 2) Чи перевищують розміри затверджених НКРЕКП у Постанові №330.19 від 22.02.2022 тарифів на виробництво теплової енергії розмір виробничої собівартості такої теплової енергії? 3) Чи забезпечують встановлені НКРЕКП у Постанові №330.19 від 22.02.2022 тарифи на виробництво теплової енергії відшкодування ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво такої теплової енергії?
Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" від 2 червня 2005 року №2633-IV встановлено загальні засади формування тарифів на теплову енергію. В даній нормі зазначено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті.
Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи.
Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.
Аналізуючи зміст постанови НКРЕКП №330.19 від 22.02.2022 суд відзначає, що за наслідками перевірки ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" раніше встановлені постановою НКРЕКП від 22.12.2021 №2733 тарифи на виробництво теплової енергії зменшені.
Проведеними експертами Полтавського відділення Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України розрахунками підтверджено, що новий (відкоригований за наслідками перевірки) тариф на виробництво теплової енергії ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" для населення встановлено на 113,53грн. нижче за собівартість, для релігійних закладів на 121,69грн. нижче собівартості, для бюджетних установ на 100,59грн. нижче собівартості, для інших споживачів на 67,52грн. нижче собівартості, а для споживачів пари на 76,26грн. нижче собівартості.
Таким чином, розміри тарифів на виробництво теплової енергії встановлені відповідачем з порушенням вимог статті 20 Закону України «Про теплопостачання», оскільки не забезпечують повного відшкодування економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Доводи відповідача, що в основу висновку експертами покладено не аналіз первинних документів, які містить відомості про господарські операції, а документи в яких викладено суб?єктивну оцінку його автора, зокрема, експертами економістами проведено аналіз документів правового характеру, а саме: позовної заяви; акта від 24.12.2021 Nє757; Методики Nє 991 та постанов НКРЕКП від 18.01.2022 Nє 87 та від 22.02.2022 Nє 330.19, Розшифровки статей витрат виробничої собівартості, адміністративних витрат та інших операційних витрат ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», які за своєю правовою природою не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" від 25 лютого 1994 року №4038-XII (далі- Закон №4038-XII) судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Статтею 101 КАС України визначено, що Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Таким чином, законодавство не містить заборон щодо можливості використання експертом усіх матеріалів справи, а не лише первинних документів бухгалтерського обліку.
Крім того, розшифровка статей витрат виробничої собівартості, адміністративних витрат та інших операційних витрат входить до переліку документів, що подає ліцензіат для встановлення тарифів на виробництво теплової енергії. (пп.13 п.4.1 Методики № 991) 
Вказане, свідчить про їх офіційний характер та обов`язковість використання у процедурі формування тарифів.
Крім того, у висновках експертів №549 від 07.10.2025 зазначено, що розрахункові матеріали належним чином підтверджені укладеними договорами, первинними документами постачальників, актами приймання-передачі робіт та послуг, даними бухгалтерських регістрів підприємства. В межах компетенції експертів-економістів проведено співставлення даних щодо витрат на паливо відовідності наданих документів аналітичного та синтетичного бухгалтерського обліку, як то: договори, акти, видаткові накладні, рахунки, тощо. (а.с.84 т.32)
Отже, наведене підтверджує, що при складанні висновку експертами здійснений аналіз первинних документів.
Доводи апелянта щодо неврахування акту планової перевірки ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" від 23.10.2023 №437, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаний акт не існував на момент прийняття оспорюваного у цій справі рішення, а тому висновки цього акту не були підставою для прийняття оспорюваного рішення та не підлягають врахуванню при вирішенні питання щодо законності та обґрунтованості прийнятої постанови НКРЕКП №330.19 від 22.02.2022.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, у статті 4 КАС України визначено поняття «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт»:
- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;
- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
У Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України від 15 травня 2013 року № 883/5) визначено, що нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.
Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.
Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 522/22780/16-а, від 26 листопада 2019 року у справі № 183/6195/17(2-а/183/251/17).
Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта також викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).
Відповідно до пункту 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.
Зі змісту наведеної правової норм вбачається, що рішення НКРЕКП з питань установлення цін та тарифів, у тому числі установлення цін та тарифів для населення, є за своєю юридичною природою нормативно-правовим актом.
Предметом апеляційного розгляду є визнання протиправним та скасування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року.
Разом з тим, постановою НКРЕКП від 22.12.2021 №2733, до якої відповідачем було внесено зміни оскаржуваною постановою №330.19 від 22.02.2022 встановлені ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" тарифи на виробництво теплової енергії, що використовується: для потреб населення, для потреб релігійних, для потреб бюджетних установ, для потреб інших споживачів.
При цьому, ч. 13. ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Тобто, тариф на виробництво є складовою для тарифу на теплову енергію для споживача, що впливає на кінцевий розмір плати за теплову енергію для всіх категорій споживачів.
Аналіз змісту даного акта свідчить, зазначені тарифи поширюються на невизначене коло осіб та розраховані на неодноразове застосування, що в свою чергу дає підстави вважати, що дана постанова є нормативно-правовим актом.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 826/16994/15, Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 826/15733/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/14366/15, від 01 серпня 2024 року у справі №160/17561/20.
Як зазначає Верховний суд у постанові від 21 грудня 2019 року у справі №826/14366/15, визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості суб`єктів впливу - є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установляються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення). 
Крім того, необхідно вказати на таку особливістю нормативного акта як його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.
Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.
Ще однією важливою ознакою нормативно-правового акта є неодноразовість його застосування.
Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.
Аналогічна права позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 182/2428/16-а(2-а/0182/102/2016).
Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року, якою були внесені зміни до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2733 стосується неперсоніфікованих осіб.
Здатність правового акта поширювати свою чинність хоч і на певне коло, однак неперсоніфікованих осіб - є ознакою нормативності. Крім того, оскаржувана постанова має необмежений термін дії, зумовлює настання правових наслідків для необмеженого кола осіб.
У зв`язку із наведеним колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року є нормативно-правовим актом.
Частиною 9 статтею 264 КАС України встановлено, що суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
Разом з тим, Полтавським окружним адміністративним судом оскаржуваним рішенням було скасовано Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року, тобто в порушення вимог ч. 9 ст. 264 КАС України скасував нормативно-правовий акт, застосувавши неналежний спосіб судового захисту.
Таким чином, обраний судом спосіб захисту не відповідає вимогам процесуального закону, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм КАС України.
При цьому, доводи апеляційної скарги, що у зв`язку із подальшою зміною тарифу та його структури Постановою НКРЕКП № 1869 від 18.11.2025 року, оскаржувана постанова втратила чинність, тобто у справі відсутній предмет оскарження, а тому провадження у справі про визнання протиправною та скасування Постанови №330.19 від 22.02.2022 з додатком підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Відповідно до частин другої та третьої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
З матеріалів справи випливає, що оскаржувана постанова НКРЕКП №330.19 від 22.02.2022 була оскаржена ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», як особою, яка є суб`єктом правовідносин, у яких застосовано цей акт, у період його чинності, з мотивів незгоди з регуляторною діяльністю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та прийняття ним регуляторного акта з порушенням вимог Закону №2633-IV.
За час розгляду справи Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняло постанову №1869 від 18 листопада 2025 року «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 22 грудня 2021 року № 2733» (далі – Постанова № 1869 від 18.11.2025) який набирав чинності з дня її прийняття, у зв`язку з набранням чинності яким з 18.11.2025 року постанова НКРЕКП №330.19 від 22.02.2022 не діє.
Отже, визнання нечинним постанови НКРЕКП №330.19 від 22.02.2022 не є ефективним способом захисту прав (інтересів) позивача у такому спорі про визнання оскаржуваного нормативно-правового акту нечинним, у випадку, коли він і так припинив свою дію.
Водночас, колегія суддів не погоджується з відповідачем, що у справі відсутній предмет оскарження у зв`язку втратою чинності оскаржуваної постанови, а тому провадження у справі про визнання протиправною та скасування Постанови №330.19 від 22.02.2022 з додатком підлягає закриттю, оскільки оскаржувана постанова НКРЕКП №330.19 від 22.02.2022 чинила регулюючий вплив на господарську діяльність позивача протягом певного періоду та припинила свою дію у зв`язку з набранням чинності іншим регуляторним актом (Постанова № 1869 від 18.11.2025), а не у зв`язку із усуненням порушень процедури державної регуляторної діяльності, які впливають на легітимність регуляторного акта. 
Суд нагадує, що відповідність оскаржуваного регуляторного акта основоположним принципам державної регуляторної політики є ключовим питанням у цьому правовому спорі.
За приписами частини третьої статті 264 КАС України нечинні акти не можуть бути оскаржені, і їх законність не може бути предметом розгляду адміністративним судом. Водночас щодо випадків, коли спір щодо оскарження нормативно-правового акту ініційовано в період його дії, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, відповідно до якої враховуючи положення пункту «б» частини першої статті 238, частини третьої статті 264, частини другої статті 265 КАС України, право позивача на розгляд його позову по суті та оцінка правомірності нормативно-правового акта, чинного на момент звернення з позовом, охоплює собою безумовний обов`язок суду оцінити всі мотиви такого позову та, відповідно, оскаржуваний нормативно-правовий акт на предмет його відповідності статті 2 КАС України (постанова від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, постанова від 15.10.2025 у справі № 1.380.2019.000737).
Відмова у доступі до суду особі, якій положеннями частини другої статті 264 КАС України надано право ініціювати у суді спір про визнання протиправним та нечинним рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки нормативно-правового акта, може призвести до ситуації, за якої такі рішення суб`єктів владних повноважень будуть залишатися поза межами судового контролю.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2025 року у справі № 640/33910/21.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає за належне скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про скасування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року, прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити, позаяк не є ефективним способом захисту прав (інтересів) позивача у такому спорі визнання оскаржуваного нормативно-правового акту нечинним, у випадку, коли він і так припинив свою дію.
Посилання відповідача, що вказана адміністративна справа підсудна іншому суду, а саме адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ згідно з вимогами частини першої статті 27 КАС України, а відтак ця справа мала бути передана на розгляд до Київського окружного адміністративного суду, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Згідно до ч. 1 ст. 27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про скасування реєстрації політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Статтею 318 КАС України встановлено, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Згідно матеріалів справи, в суді першої інстанції позивачем не заявлялися доводи про непідсудність справи Полтавському окружному адміністративному суду.
Доводи апеляційної скарги, що до ухвалення судом оскаржуваного рішення, скаржник не володів інформацією про порушення судом статті 27 КАС України (виключна підсудність), оскільки скаржник не був обізнаний та не міг бути обізнаний щодо результату розгляду позову який мав дві позовні вимоги (відмовлено чи задоволено, якщо задоволено, то повністю чи частково), а лише після проголошення судом оскаржуваного рішення, скаржнику стало відомо про те, що позов задоволено повністю, однак судом вирішено лише одну позовну вимогу, що не підлягає розгляду Полтавським окружним адміністративним судом, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки справа була направлена Верховним Судом на новий розгляд 30.11.2023 року в частині задоволених вимог, а саме визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 330.19 від 22.02.2022, а тому відповідач виходячи зі змісту постанови Верховного Суду мав усвідомлювати, яка частина позовних вимог розглядається судом першої інстанції при новому розгляді справи.
Отже, апелянтом не наведено будь-яких доказів поважності причин незаявлення у суді першої інстанції доводів щодо непідсудності справи, а тому підстави для застосування статті 318 КАС України відсутні.
При цьому, посилання на апелянта те, що стаття 318 КАС України не підлягає застосуванню, оскільки спірним є порушеннями правил саме виключної підсудності, а правил територіальної юрисдикції (підсудності), колегія суддів вважає безпідставним у зв`язку з тим, що статтею 27 КАС України вирішена саме територіальна юрисдикція (підсудність) відповідної категорії справ.
Враховуючи те, що учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи, то підстави для направлення справи на новий розгляд відсутні.
Щодо доводів апелянта щодо неспівмірності стягнення з Регулятора витрат на підготовку експертного висновку, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справ.
Згідно до частини 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі призначено судову економічну експертизу.
13 жовтня 2025 року до суду надійшов висновок експертів № 549 від 06.10.2025 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи.
В частині витрат на проведення судової експертизи у межах розгляду даної справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 3-8 статті 137 КАС України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
У випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
В якості доказів понесення таких витрат позивачем надані: акт №549 здачі-приймання висновку експертів №549 (73-74 т.32); рахунок № 915 від 21.04.2025 (а.с.66.т.32) та платіжну інструкцію № 0001167700 від 28.04.2025 (а.с.100 т.32) про сплату витрат на проведення експертизи в сумі 250 207,20 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України №710 від 01 липня 1996 року затверджено Інструкцію про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови №710 установлено, що вартість однієї експертогодини коригується щороку станом на 1 січня з урахуванням індексу споживчих цін (індекс інфляції) за відповідний період.
Згідно до наказу Міністерства юстиції України № 146/5 від 17.01.2025 року " Про встановлення вартості однієї експертогодини у 2025 році", установлено, що з урахуванням індексу споживчих цін за 2024 рік вартість однієї експертогодини у 2025 році становить 424,08 грн..
Відповідно до акту №549 здачі-приймання висновку експертів №549 встановлено, що кількість годин витрачених на проведення експертизи становить- 590 год. Загальна вартість 250 207,20 грн..
Отже, при вартості однієї експертогодини 424,08 грн та 590 витрачених годинах загальна вартість експертизи становить 250 207,20 грн. (590Ч424,08)
Таким чином, вартість проведеної експертизи визначена у відповідності до вимог Постанови №710 та наказу Міністерства юстиції України №146/5 від 17.01.2025, а тому розрахунок є арифметично правильним та обґрунтованим.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що статтею 264 КАС України встановлена спеціальна процедура повідомлення про відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акту обумовлена необхідністю повідомлення про факт оскарження нормативно-правового акту всіх заінтересованих осіб.
Приписами частини другої статті 264 КАС України визначено право оскаржити нормативно-правовий акт особами, щодо яких його застосовано, а також особами, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Положеннями частин четвертої - шостої статті 264 КАС України визначено, що у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.
Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи.
Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання, а у випадку, визначеному частиною десятою цієї статті, - у строк, визначений судом.
Відповідно до частини восьмої цієї ж статті якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі заінтересованих осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі № 640/17408/19, від 23 грудня 2021 року у справі № 640/1125/20, від 01 серпня 2024 року в справі №160/17561/20.
Отже, під час відкриття провадження в адміністративній справі та її розгляду суд був зобов`язаний дотриматись вимог статті 264 КАС України.
З матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не було зобов`язано відповідача опублікувати оголошення щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.
Отже, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог процесуального закону, що свідчить про невиконання судом приписів статті 264 КАС України.
Між тим, судом апеляційної інстанції протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2026 року зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг опублікувати оголошення щодо оскарження Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року.
На виконання вказаної ухвали, відповідач надав роздруківку з свого офіційного веб-сайта, як доказ розміщення оголошення про розгляд судом апеляційної інстанції справи про оскарження Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року.
Таким чином, вимоги статті 264 КАС України були виконані та всі заінтересовані особи були належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині задоволених позовних вимог про скасування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року з прийняттям в цій частині нової постанови, якою у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 по справі № 440/3462/22 скасувати в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про скасування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №330.19 від 22 лютого 2022 року, прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року у справі №440/3462/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 26.05.2026 року