Справа№ 953/361/26 
н/п 1-кп/953/556/26 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
"29" травня 2026 р.         м. Харків 
Київський районний суд м. Харкова в складі :
судді   -  ОСОБА_1 ,
при секретарі  -  ОСОБА_2 ,
за участю прокурора -  ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
цивільного відповідача -   ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача - адвоката ОСОБА_6 ,
захисника  - адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої  -  ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в залі судового засідання обвинувальний акт, направлений з Київської окружної прокуратури м. Харкова, за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12025221130001402 від 11.09.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, яка розлучена, має вищу освіту, пенсіонерка, раніше не судима, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
встановив:
ОСОБА_5 10.09.2025 приблизно о 16.15 год., керуючи технічно справним автомобілем «Тоуota Camry», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , рухалась по вул. Академіка Павлова з боку вул. Валентинівської в напрямку до вул. Василя Стуса в м. Харкові, зі швидкістю у 40 км/год.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі перехрестя вул. Академіка Павлова та пров. Шевченківського в м. Харкові, ОСОБА_5 , діючи необережно, порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»
та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час рухалась зліва направо по нерегульованому пішохідному переходу по ходу її руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_8 спричинене тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому нігтьової фаланги першого пальця правої стопи, які відносяться до категорії ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я.
Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 перебувають у причинному зв`язку з подією та її наслідками і виразилися в тому, що ОСОБА_5 , діючи необережно, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі перехрестя вул. Академіка Павлова та пров. Шевченківського в м. Харкові, на якому перебувала потерпіла, не зменшила швидкість, не вжила заходів щодо зупинки транспортного засобу та скоїла наїзд на потерпілу ОСОБА_8 , яка в цей час рухалась зліва направо по нерегульованому пішохідному переходу по ходу її руху, що спричинило вищевказані наслідки.
Отже, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, пояснила про обставини їх вчинення, щиро розкаялася. Повідомила, що вона 10.09.2025 приблизно о 16.00 год. їхала зі сторони Валентинівська в напрямку вул. Академіка Павлова у м. Харкові, як тільки від`їхала він регульованого перехрестя та світлофора, був знову нерегульований пішохідний перехід. На пішохідному переході вона побачила жінку із коляскою попереду, вона загальмувала та протягнула велосипед-коляску, вийшла з автомобіля, мати дитини почала на неї кричати. Вона сказала, що треба викликати швидку. Підійшов якийсь хлопець, взяв дитину з коляски, дитина почала кричати одразу, оскільки злякалася. Дитину відвезли в четверту лікарню невідкладної допомоги. В лікарні повідомили, що з дитиною все добре. Повністю розкаюється, вона не розуміє як так сталося, та жаліє про скоєне. 
В судовому засіданні цивільний відповідач ОСОБА_5 та її представник - адвокат ОСОБА_6 цивільний позов визнали частково у розмірі 20000,00 грн, зазначили, що розмір позовних вимог є завищеним та не співрозмірним, просили врахувати її стан здоров`я. 15.04.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надіслали відзив на цивільний позов, в якому просили задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 частково, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 20000,00 грн, як відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_9 (а.с. 115-118).
В судовому засіданні представник потерпілої та цивільної позивача ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції) підтримав поданий цивільний позов, просив його задовольнити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 : 250000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної особисто ОСОБА_8 ; 150000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної малолітній ОСОБА_9 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_8 , загальну суму позову 400000 гривень визначити до стягнення у повному обсязі.
Відповідно до висновків Верховного Суду від 16.09.2024 у справі № 444/870/22, суд у кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 визнала винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, вказаних вище, беручи до уваги, що обвинувачена та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції відсутні, вислухавши думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглянув кримінальне провадження у відповідності до ст. 349 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.
За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення встановлена та доведена у повному обсязі, та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, відомості про обвинувачену, обставину, що пом`якшує покарання.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що вона є уродженкою м. Харкова, громадянкою України, розлучена, має вищу освіту, пенсіонерка, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 125-126, 127, 128, 131-132, 171-173, 174, 175, 177).
Суду також надано медичну документацію щодо захворювання ОСОБА_5 (а.с. 125-126, 127, 128, 131-132).
ОСОБА_5 є осудною особою, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 176, 178).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченою, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, обвинувальний акт не містить та в ході судового розгляду судом таких обставин також не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжкого злочину, його конкретні обставини та наслідки.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу або виправних робіт, або арешту, або обмеженням волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Враховуючи викладене, дані про особу обвинуваченої, яка, як встановлено вище, є пенсіонеркою, раніше не судима, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає наявними правові підстави до призначення обвинуваченій основного покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді штрафу, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 286 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Дійшовши висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу, на думку суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.
З цих же підстав, інший вид покарання, визначений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді арешту, суд вважає занадто суворими.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України, покарання у виді виправних робіт, обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку, а тому суд вважає неможливим призначення ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт або обмеження волі, оскільки як зазначено вище, остання досягла пенсійного віку.
Дійшовши висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, суд не вбачає підстав щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки, на думку суду, таке покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

В межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 , яка діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 , заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, в якому вона просить: стягнути на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_8 250000,00 грн; стягнути на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної малолітній ОСОБА_9 150000,00 грн (а.с. 91-93).
На обґрунтування цивільного позову ОСОБА_8 зазначає, зокрема, що 10.09.2025 о 16.10 год. за адресою: м. Харків, перехрестя вул. Академіка Павлова та провулку Шевченківського, на нерегульованому пішохідному переході сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 (VIN НОМЕР_3 , свідоцтво НОМЕР_4 ), вчинила наїзд на малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (4 роки), та її матір ОСОБА_8 . За фактом ДТП 11.09.2025 зареєстровано кримінальне провадження № 12025221130001402 за ч. 1 ст. 286 КК України. ОСОБА_5 у протоколі допиту від 07.10.2025 особисто підтвердила факт поїздки від стоматолога («рухалась від стоматолога, де їй робили необхідні процедури із зубами»), пізнє виявлення пішоходів («в безпосередній близькості від капоту»), а також власноруч зазначила: «Свою вину визнає, кається. Готова відшкодувати завдані матеріальні та моральні збитки». У власноручних поясненнях від 10.09.2025, складених безпосередньо на місці ДТП, вона підтвердила: «Рухалась не швидко, зіткнулась з коляскою і протягнула її перед авто». Автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , є власністю ОСОБА_7 (сина обвинуваченої), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 . Відповідно до матеріалів провадження та ухвали слідчого судді від 16.09.2025, на момент ДТП ОСОБА_7 перебував у Федеративній Республіці Німеччина, а фактично розпоряджалась автомобілем його мати ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримала закритий перелом дистальної фаланги 2-го пальця правої стопи. Малолітня ОСОБА_10 перебувала на стаціонарному лікуванні 10–11.09.2025, зазнала тяжкого нервового зриву, зафіксованого медичною документацією. До цього часу продовжує реабілітацію та потребує додаткових витрат на відновлення свого стану.
Представник цивільного позивача обґрунтовує моральну шкоду ОСОБА_8 у розмірі 250000 грн, посилаючись на тяжкий фізичний біль від отриманого перелому та тривале лікування з реабілітацією, гостру психологічну травму від особистої загрози та спостереження безпосередньої небезпеки для малолітньої доньки, тривалу втрата здатності вести звичний спосіб життя та виконувати материнські обов`язки, постійну тривогу за стан здоров`я дитини під час власного відновлення. Наслідки мають тривалий характер, підтверджений медичними документами.
Моральну шкоду малолітньої ОСОБА_9 у розмірі 150000 грн представник цивільного позивача обґрунтовує фізичний болем та страхом у чотирирічної дитини, нездатної усвідомити причини болю, тяжким нервовий зривом, зафіксований медичною документацією (медична карта № 18279), довготривалими психоемоційними наслідками, науково доведеними для дітей раннього віку. Особлива вразливість малолітніх захищена Конвенцією ООН про права дитини та Законом України «Про охорону дитинства».
15.04.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника цивільного відповідача ОСОБА_5 – адвоката ОСОБА_6 на цивільний позов, в якому він просить задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 частково, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 20000,00 грн, як відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_9 (а.с. 115-118).
На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що під час досудового розслідування, і під час судового розгляду обвинувального акту ОСОБА_5 повністю визнала свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаялась, всіляко сприяла швидкому досудовому розслідуванню кримінального провадження та судовому розгляду обвинувального акту, а також зверталась до потерпілої із пропозицією повідомити банківські реквізити для перерахування коштів у якості відшкодування завданих внаслідок ДТП збитків. Крім того, у січні 2026 року ОСОБА_5 було діагностовано захворювання, після чого їй було проведено оперативне втручання та проводиться відповідне лікування. На теперішній час ОСОБА_5 не має жодного іншого доходу, крім пенсії у розмірі 3200,00 гривень. Потерпіла оцінює завдану їй та її дитині моральну шкоду в 400000,00 грн. З огляду на викладене, враховуючи реальні фінансові можливості обвинуваченої, сторона захисту визнає заявлений цивільний позов частково, а саме у сумі 20000,00 грн.
04.05.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла відповідь представника цивільного позивача ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_4 на відзив на цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, в якій він просить: відхилити відзив ОСОБА_5 в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди; задовольнити цивільний позов у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 : 250000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної особисто ОСОБА_8 ; 150000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної малолітній ОСОБА_9 (в інтересах якої діє мати ОСОБА_8 ), загальну суму позову 400000 гривень визначити до стягнення у повному обсязі (а.с. 146-151).
На обґрунтування відповіді на відзив зазначає, зокрема, що обов`язок відшкодування шкоди виник у ОСОБА_5 в момент вчинення ДТП 10.09.2025, і жодним чином не пов`язаний із станом її здоров`я, який виник після події. Медичний діагноз, встановлений у січні 2026 року, тобто через майже чотири місяці після ДТП, є обставиною, що не стосується ні підстав відповідальності, ні розміру заподіяної потерпілим шкоди. Чинне законодавство не передбачає такої підстави для зменшення розміру відшкодування, як хвороба боржника. Стаття 23 ЦК України визначає розмір відшкодування залежно від характеру та обсягу страждань потерпілого, а не від майнового чи фізичного стану заподіювача шкоди. Майновий стан боржника не є критерієм визначення розміру моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_5 є власницею квартири за адресою АДРЕСА_1 , а автомобіль Toyota Camry (VIN НОМЕР_3 ) є власністю її сина — ОСОБА_7 , який перебуває у ФРН. Майновий стан сім`ї в цілому залишається нез`ясованим, і декларування мінімального доходу не може бути беззаперечним підтвердженням неплатоспроможності. Відзив не містить жодних аргументів щодо заниженості або необґрунтованості розміру заявленої шкоди. Сторона захисту не спростовує: факт перелому дистальної фаланги 2-го пальця правої стопи ОСОБА_8 ; стаціонарне лікування чотирирічної ОСОБА_9 та зафіксований тяжкий нервовий зрив; тривалість та глибину психоемоційних страждань матері, яка спостерігала пряму загрозу життю власної малолітньої дитини; особливу вразливість дитини 4-х років, наслідки психотравми для якої є науково доведеними та можуть мати тривалий характер. Запропонована стороною захисту сума в 20000,00 грн є символічною та несправедливою, такою, що не відповідає ані характеру і тривалості страждань, ані принципам розумності й справедливості, задекларованим у ч. 3 ст. 23 ЦК України. Як випливає з долучених до відзиву документів, жодних реальних виплат потерпілим здійснено не було. Факт пропозиції «повідомити реквізити», надісланої листом вих. № 975/12-2025 від 26.12.2025 і засвідченої описом цінного листа, підтверджує лише намір, але не дію. Жодних доказів фактичного відшкодування хоча б частини шкоди суду не надано. Каяття є обставиною, що пом`якшує кримінальну відповідальність, однак не є підставою для зменшення цивільно-правового відшкодування шкоди. Виписка з медичної карти свідчить про діагноз, а не наслідок ДТП та не чинник, що зменшує страждання потерпілих. Звернення до хворого стану відповідача як аргументу у цивільному спорі створює хибне враження, начебто між стражданнями сторін існує «баланс». Але закон такого балансу не передбачає: відповідальність за шкоду є об`єктивною, а страждання ОСОБА_5 від власної хвороби не зараховуються в рахунок страждань потерпілих від ДТП. Питання виконання майбутнього судового рішення (у т.ч. за рахунок майна відповідача, виплат страховика тощо) є окремим і вирішується в порядку виконавчого провадження — воно не може слугувати підставою для зменшення розміру відшкодування на стадії судового розгляду.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу щодо цивільного позову, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , яка діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України, полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв1язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Верховний Суд у постановах від 08.06.2023 (справа № 208/5733/21), від 16.09.2024 (справа № 444/870/22) зазначив, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Однією з обов`язкових умов настання відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди, який полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
Як встановлено вище, суд визнав в діях ОСОБА_5 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Як встановлено вище в ході розгляду цивільного позову одночасно з кримінальним провадженням, за вказаних вище обставин, потерпіла ОСОБА_8 рухалась зліва направо по нерегульованому пішохідному переходу по ходу її руху з її малолітньою дитиною ОСОБА_11 . Вказані обставини також не заперечувалися обвинуваченою ОСОБА_5 . 
З пояснень прокурора слідує, що потерпілою у кримінальному провадженні визнано лише ОСОБА_8 у зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень середньої тяжкості в результаті винних дій обвинуваченої. Дитині ОСОБА_11 не було спричинено тілесних ушкоджень того ступеня тяжкості, що охоплюються складом кримінального правопорушення.
За змістом ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч. 2 ст. 128 КПК України, на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 02.02.2021, ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки: батько – ОСОБА_12 , мати – ОСОБА_8 (а.с. 69).
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ХОР «Обласна клінічна травматологічна лікарня» від 17.09.2025, ОСОБА_8 діагностовано закритий несвіжий перелом дистальної фаланги І пальця правої стопи. Короткий анамнез: травма ДТП 10.09 о 16.15 (а.с. 56-57).
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» від 11.09.2025, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , анамнез: травма в ДТП – збита автівкою, знаходилась в велосипеді-колясці, свідомість не втрачала. Встановлений діагноз: струс головного мозку, забій, садна обличчя, губ. Надійшла в стаціонар: 10.09.2025, дата виписки: 11.09.2025 (а.с. 58).
Також досліджено наданий представником потерпілого DVD-диск, наданий Управлінням патрульної поліції в Харківській області ДПП листом від 07.10.2025 №60643/41/14/01-2025 на адвокатський запит від 06.10.2025 №06/10/1, на якому містяться відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) патрульних поліцейських, які прибули на місце ДТП 10.09.2025. Відеозаписи охоплюють події з 16:09 год. до повного завершення події та фіксують: зокрема, емоційний стан малолітньої ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 безпосередньо після наїзду, та під час доставки екіпажом патрульної поліції дитини з матір`ю до лікарні (а.с. 197).
В ході розгляду цивільного пощову судом достовірно встановлено завдання моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 та її малолітній дитині ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_5 , а тому на користь ОСОБА_8 та її малолітньої дитини ОСОБА_11 , в особі її законного представника ОСОБА_8 підлягає стягненню моральна шкода із обвинуваченої.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_8 , та малолітньої дитини ОСОБА_9 , в особі її законного представника ОСОБА_8 , аналізуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням страждань, змушених змін у житті потерпілої ОСОБА_8 , та малолітньої дитини ОСОБА_9 та порушенням нормального способу життя, а також з урахуванням обставин, встановлених при розгляді кримінального провадження, а саме, враховуючи, що ОСОБА_8 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди спричинено тяжкий фізичний біль від отриманого закритого перелому дистальної фаланги І пальця правої стопи та тривале лікування з реабілітацією, враховуючи, що малолітня ОСОБА_9 отримала фізичний біль, струс головного мозку, забій, садна обличчя, губ, два дні перебувала у лікарні на стаціонарі, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої їй у розмірі 100000 гр., та завданої малолітній ОСОБА_9 у розмірі 100000 гр., дану суму шкоди суд вважає обґрунтованою і доведеною, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи наведене, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнали цивільний позивач та малолітня дитина, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у їх житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, на думку суду вказаний вище розмір моральної шкоди буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану.
Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав до часткового задоволення цивільного позову та стягує з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 100000 гр. 00 коп. та на користь малолітньої ОСОБА_9 , в особі її законного представника ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн 
З цих же підстав, цивільний позов в іншій частині про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 , яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_9 моральної шкоди задоволенню не підлягає. 
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КП України, судові витрати за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави в розмірах, в загальній сумі 13743 гр. 52 коп. (тринадцять тисяч сімсот сорок три гривні 52 копійки), а саме:
- витрати за проведення судової автотехнічної експертизи (технічний стан транспортного засобу) №14451 від 05.12.2025 Національним науковим центром «Інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» – в сумі 10177,92 грн;
- витрати за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-25/31570-ІТ від 22.12.2025 Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України – в сумі 3565,60 грн
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2025 (справа № 953/9688/25 н/п 1-кс/953/6334/25), а саме, на автомобіль марки Toyota модель «Camry» р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування та розпорядження, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_7 , у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню, після набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51000 гр. (п`ятдесят одна тисяча гривень 00 коп.) на користь держави (отримувач коштів: ГУК Харків обл/МТГ Харків/21081100; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37874947; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA558999980313030106000020649; код класифікації доходів бюджету: 21081100), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_8 , 100000 гр. (сто тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь малолітньої ОСОБА_9 , в особі її законного представника ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній ОСОБА_9 , 100000 гр. (сто тисяч гривень).
В іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , яка діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 13743 гр. 52 коп. (тринадцять тисяч сімсот сорок три гривні 52 копійки), а саме:
- витрати за проведення судової автотехнічної експертизи (технічний стан транспортного засобу) №14451 від 05.12.2025 Національним науковим центром «Інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» – в сумі 10177,92 грн;
- витрати за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-25/31570-ІТ від 22.12.2025 Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України – в сумі 3565,60 грн
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2025 (справа № 953/9688/25 н/п 1-кс/953/6334/25), а саме, на автомобіль марки Toyota модель «Camry» р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування та розпорядження, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_7 – після набрання вироком законної сили.
Речовий доказ: автомобіль марки Toyota модель «Camry» р.н. НОМЕР_1 , зберігання якого доручено працівникам майданчика тимчасового утримання транспортних засобів при ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди (колишня вул. Пушкінська), 107 - повернути власнику майна ОСОБА_7 , або володільцю такого майна, після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя   ОСОБА_1