ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21051/21 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Попової О.Г.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 29.02.2020 на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району в подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи за період з 01.01.2004 по 29.02.2020 на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району у подвійному розмірі в межах строку позовної давності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при призначенні пенсії відповідач допустив порушення її прав, оскільки до страхового стажу не зарахований відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на посаді медичної сестри анестезистки у відділені анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні №15 Подільського району з 01.01.2004 по 29.02.2020 у подвійному розмірі, що призвело до зменшення розміру її пенсії. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 по 29.02.2020 на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши періоди роботи з 01.01.2004 по 29.02.2020 на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району у подвійному розмірі, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 25.05.2021.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки пенсія за віком призначена позивачу за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до частини четвертої ст. 24 вказаного Закону страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. 
Враховуючи, що стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та враховується для обчислення пільгового стажу роботи, тому після 01.01.2004 зарахування стажу роботи на посаді медичної сестри у відділені анестетезіології та інтенсивної терапії у подвійному розмірі законодавством не передбачено.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.04.2017.
У відповідності до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивачка з 06.10.1995 працювала на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району.
З метою перевірки правильності нарахування пенсійних виплат, 25.05.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання інформації щодо порядку обрахунку належної їй пенсії, зокрема у подвійному розмірі за період роботи з 01.01.2004 на посаді медичної сестри у відділені анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району.
Листом від 30.06.2021 відповідач з посиланням на Закон України «Про пенсійне забезпечення» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказав, що робота у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії закладів охорони здоров`я до 1 січня 2004 року зараховується як до пільгового, так і до страхового стажу у подвійному розмірі, а період роботи в такому закладні після 1 січня 2004 року у подвійному розмірі обчислюється тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-XII при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час і, до того ж, є спеціальною у питаннях про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, тому вказане свідчить про протиправність відмови відповідача від 30.06.2021 щодо зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 в Клінічній лікарні № 15 Подільського району на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії, до стажу роботи у подвійному розмірі.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Аналогічні приписи закріплено і у статях 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Нормами пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Враховуючи, що Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, тому до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».
Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що Закон №1058-IV не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-ХІІ під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 24 Закону №1058-IV та ст. 60 Закону №1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04 грудня 2019, у справі №689/872/17 та від 27 лютого 2020, у справі №462/1713/17, від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22, які, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування судами.
З аналізу наведених норм вбачається, що особа має право на пільгове обчислення страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, лише за періоди роботи до 01.01.2004, а після 01.01.2004 пільговий порядок застосовується лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
У свою чергу, згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.
Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-XII встановлено, що до середнього медичного персоналу відносяться особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних навчальних закладах і допущені в установленому порядку до медичної діяльності.
За правилами статті 60 Закону №1788-XII (у редакції, чинній з 15.08.2003), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Як свідчать матеріали справи, 25.05.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання інформації щодо порядку обрахунку належної їй пенсії, зокрема у подвійному розмірі за період роботи з 01.01.2004 на посаді медичної сестри у відділені анестезіології та інтенсивної терапії в Клінічній лікарні № 15 Подільського району.
Листом від 30.06.2021 відповідач з посиланням на Закон України «Про пенсійне забезпечення» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказав, що робота у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії закладів охорони здоров`я до 1 січня 2004 року зараховується як до пільгового, так і до страхового стажу у подвійному розмірі, а період роботи в такому закладні після 1 січня 2004 року у подвійному розмірі обчислюється тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Тобто, спірним питанням є обставина правомірності висновку відповідача щодо незарахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 в подвійному розмірі, як це встановлено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що безперечно впливає на розмір пенсії за віком на пільгових умовах.
У відповідності до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986 затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, за приписами якого у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 (далі - Наказ МОЗ №303) проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Пунктом 1 Рекомендацій щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, затверджених вищезазначеним Наказом, передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.
Пунктами 1,4 Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів, яке затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303, передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.
Таким чином, згідно вищевказаного Наказу відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.
Згідно роз`яснень, наданих Міністерством охорони здоров`я і Міністерством праці та соціальної політики України у листах від 10 вересня 2002 року №10.03.67/100, від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.
У той же час, стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує дію статті 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
Таким чином, порівняльний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону №1788-XII при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час і, до того ж, спеціальною у питаннях про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.
З огляду на викладене, вказане свідчить про протиправність відмови відповідача від 30.06.2021 щодо зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 в Клінічній лікарні № 15 Подільського району на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії, до стажу роботи у подвійному розмірі.
Як наслідок підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 29.02.2020 (дата закінчення періоду врахованого відповідачем стажу) в Клінічній лікарні № 15 Подільського району на посаді медичної сестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії, до стажу роботи у подвійному розмірі та перерахувати пенсію.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.Г. Попова

Ю.К. Черпак