ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/518/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Усатої В.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Малого колективного підприємства "УКРАЇНА" (64501, Харківська обл., Сахновщинський р-н, селище міського типу Сахновщина, вул. Островського, будинок 8) 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61) 	
про   	стягнення коштів 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Мале колективне підприємство "УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, в якому просить:
- Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, код ЄДРПОУ 07923280) на користь Малого колективного підприємства "УКРАЇНА" (64501, Харківська обл., смт. Сахновщина, вул. Островського, 8, Код ЄДРПОУ 22633711) заборгованість за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної в сумі 279862,14 грн.
- Судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо відшкодування втрат за спожиту електричну енергію за договором №796 від 20.10.2025.
19.02.2026 через систему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про долучення доказів № 4649, в якому просить долучити квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.02.2026 позовну заяву Малого колективного підприємства "УКРАЇНА" (вх. № 518/26) залишено без руху. Встановлено позивачу на усунення недоліків позовної заяви десятиденний строк з дня вручення ухвали шляхом подання до суду доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме доказів доплати судового збору у розмірі 695,95 грн..
23.02.2026 через систему “Електронний суд” представником позивача подано заяву про усунення недоліків за вх. № 4435 та вх. № 4439 разом з доказами доплати судового збору у розмірі 695,95 грн..
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/518/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.
09.03.2026 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано відзив на позовну заяву за вх. № 5600, в якому відповідач просить в позові відмовити та вказує на те, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. 
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.
В той же час, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд звертає увагу, що кінцевим строком вирішення даного спору, у відповідності до ст. 248 ГПК України, є 01.05.2026, проте, зважаючи на перебування судді Усатої В.В. у відпустці, рішення у даній справі постановлено в перший робочий день судді, тобто 04.05.2026.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.
01.09.2025 між Малим колективним підприємством "УКРАЇНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФГ Братеницьке» було укладено договір безоплатного користування нежитловими приміщеннями, відповідно до п.1.1. якого, Позивачу були передані в безкоштовне користування приміщення, що знаходяться за адресою Харківська область, Берестинський район, селище Сахновщина, вулиця Олексія Андрющенка, будинок 8А.
20.10.2025 між Малим колективним підприємством "УКРАЇНА" (далі - Позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю «ФГ Братеницьке», військовою частиною НОМЕР_1 (далі – військова частина) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків (далі – Відповідач) було укладено Договір № 796.
Умовами Договору № 796 від 20.10.2025 (далі – Договір) встановлено, що Позивач надає Військовій частині можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном. (п. 1.2. Договору), а саме нежитлові приміщення загальною площею 800 кв.м. розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 3.2. Договору Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу всі витрати за комунальні послуги, які були отримані Військовою частиною за час дії Договору.
Пунктом 3.3. Договору передбачено, що Відповідач відшкодовує (сплачує) за отримані Військовою частиною послуги Позивачеві на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг за відповідним пакетом документів.
Положенням п. 8.2. Договору Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачеві вартість комунальних послуг, що спожиті військовою частиною у процесі виконання цього Договору.
Отже, умовами укладеного Договору визначений обов`язок Відповідача відшкодовувати Позивачеві всі витрати за спожиті військовою частиною комунальні послуги.
Дія Договору відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами з 08.09.2025 відповідно до п. 10.1. Договору.
Позивач звертає увагу, що для компенсації відповідних витрат між сторонами було укладено договори про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за вересень, жовтень, листопад, грудень 2025 року, які наразі Відповідачем не були сплачені.
Зокрема, позивач вказує, що за вересень 2025 року військовою частиною було фактично спожито 3993,00 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії, актом приймання-передачі за перетікання реактивної електроенергії за вересень 2025 року з АТ «Харківобленерго». Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної електроенергії склала 36200,87 грн. з ПДВ, що підтверджується відповідних рахунком ПрАТ «Харківенергозбут».
При цьому, за жовтень 2025 року військовою частиною було фактично спожито 6243 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії, актом приймання-передачі за перетікання реактивної електроенергії за жовтень 2025 року з АТ «Харківобленерго». Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної електроенергії склала 74248,61 грн. з ПДВ, що підтверджується відповідних рахунком ПрАТ «Харківенергозбут».
За листопад 2025 року військовою частиною було фактично спожито 6687 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії, актом приймання-передачі за перетікання реактивної електроенергії за листопад 2025 року з АТ «Харківобленерго». Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної електроенергії склала 82848,39 грн. з ПДВ, що підтверджується відповідних рахунком ПрАТ «Харківенергозбут».
За грудень 2025 року військовою частиною було фактично спожито 6912 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії, актом приймання-передачі за перетікання реактивної електроенергії за грудень 2025 року з АТ «Харківобленерго». Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної електроенергії склала 86564,27 грн. з ПДВ, що підтверджується відповідних рахунком ПрАТ «Харківенергозбут».
Постачальником електричної енергії для Позивача виступає ПрАТ «Харківенергозбут». Вартість фактично спожитих Відповідачем 23835 кВт електричної енергії склала 279862,14 грн. з ПДВ, за вересень, жовтень, листопад, грудень 2025 року, що підтверджується Актами виконаних робіт (наданих послуг) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2025 року, Актами фіксації показників лічильника електричної енергії за вересень, жовтень, листопад, грудень 2025 року.
Отже сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергію вересень, жовтень, листопад, грудень 2025 року складає 279862,14 грн. з ПДВ.
При цьому, позивач зауважує, що обсяг спожитої електричної енергії підтверджено військовою частиною НОМЕР_1 .
26.01.2026 Позивачем була надіслана на адресу Відповідача вимога про сплату заборгованості за вересень, жовтень, листопад, грудень 2025 року, яка становить 279862,14 грн.
Відповідач у своїй відповіді на вимогу про відшкодування втрат за спожиту електричну енергію за договором №796 від 20.10.2025 за №583/864 від 02.02.2025 року, зазначає, що є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів.
Отже, відмова відповідача мотивована відсутністю коштів для здійснення такої оплати, у зв`язку з чим, позивачу було запропоновано звернутися до суду. В той же час, відповідачем не заперечується факт та розмір суми заборгованості, а також обсяг спожитої електричної енергії військовою частиною.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної енергії в сумі 279862,14 грн.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України.
Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.
А отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної енергії в сумі 279862,14 грн.
При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача проти позову, оскільки за приписами ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Тобто, стаття 617 ЦК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.
Велика Палата Верховного Суду у своєї постанові № 911/4249/16 від 17 квітня 2018 року, пославшись на рішення Європейського суду з прав людини, зробила з цього приводу наступний правовий висновок:
"п. 59. ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
п.60. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.
п.61. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду".
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, як обґрунтованих, підтверджених доданими до матеріалів справи та не спростованих відповідачем.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір у розмірі 3 358,35 грн. покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, код ЄДРПОУ 07923280) на користь Малого колективного підприємства "УКРАЇНА" (64501, Харківська обл., смт. Сахновщина, вул. Островського, 8, Код ЄДРПОУ 22633711) заборгованість за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію з розподілом електричної енергії, перетіканням реактивної енергії в сумі 279862,14 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 358,35 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Мале колективне підприємство "УКРАЇНА" (64501, Харківська обл., смт. Сахновщина, вул. Островського, 8, Код ЄДРПОУ 22633711).
Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків (м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, код ЄДРПОУ 07923280).

Повне рішення складено "04" травня 2026 р. 

Суддя		В.В. Усата	

справа № 922/518/26