ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/9710/25 пров. № А/857/10096/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Матковської З.М., Носа С.П.,
з участю секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - Оксененко Даниїла Олексійовича на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року про закриття провадження (постановлена головуючим-суддею Валюхом В.М. в порядку письмового провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Головного сервісного центру МВС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Головного сервісного центру МВС України, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не винесення постанови про припинення розшуку транспортного засобу «Porsche Cayenne» 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та зобов`язати винести постанову про припинення розшуку транспортного засобу «Porsche Cayenne» 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , визнати протиправною бездіяльність Головного сервісного центру МВС України щодо не зняття інформації з ІП «Гарпун» про розшук автомобіля «Porsche Cayenne» 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 та зобов`язати зняти інформацію з ІП «Гарпун» про розшук автомобіля «Porsche Cayenne» 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 .
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 провадження по справі закрито.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у позові не ставиться питання перевірки законності будь-яких процесуальних актів, прийнятих у порядку КПК України, та не ставиться вимога про втручання у хід досудового розслідування чи судового розгляду кримінальної справи. Натомість, предметом спору є виключно тривала бездіяльність суб`єктів владних повноважень у сфері ведення державних інформаційних обліків, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо припинення розшуку транспортного засобу та не виключення інформації про нього з інформаційної підсистеми “Гарпун” ІКС “Інформаційний портал Національної поліції України”. При цьому, суд першої інстанції виходив із припущення, що розшук транспортного засобу є процесуальною дією в межах кримінального провадження. Також зазначає, що Інформаційна підсистема “Гарпун” функціонує на підставі наказу МВС України №497 від 13.06.2018 та є елементом інформаційно-комунікаційної системи Національної поліції України. Внесення, збереження та виключення відомостей з цієї системи здійснюється суб`єктами владних повноважень у межах реалізації ними управлінських та організаційних функцій. Саме ці дії та бездіяльність, пов`язані з веденням державного інформаційного обліку, є предметом даного спору.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Оксененка Д.О., який підтримав апеляційну скаргу, представницю відповідача Мельничук Ю.І., яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, оскільки правовідносини пов`язані з кримінальним провадженням та розшуком транспортного засобу як елементом процесуальної діяльності органів досудового розслідування та прокуратури. Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.02.2022 по справі №826/15154/17.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.
У свою чергу публічно-правовим спором, згідно п.2 ч.1 ст.4 КАС України, є спір, у якому : хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Перелік справ, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється, визначений у ч.2 ст.19 КАС України.
Згідно п.2 ч.2 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Зазначені норми права вказують на те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав кваліфікувати спір як публічно-правовий і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
У свою чергу суб`єктом владних повноважень, згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України, є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Адміністративний позов у даній справі заявлений до органу державної влади - Офісу Генерального прокурора, Головного сервісного центру МВС України, які у певних правовідносинах наділені публічно-владними управлінськими функціями та, відповідно, можуть виступати суб`єктом владних повноважень.
Водночас, позовна заява не містить вимог про перевірку законності будь-яких рішень, дій чи бездіяльності, зокрема й прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Натомість, позовна заява містить вимоги ОСОБА_1 , що випливають з прийнятого у кримінальному провадженні рішення правоохоронного органу про розшук належного їй транспортного засобу і внесення такої інформації до відповідної інформаційно - пошукової системи.
Також колегія суддів наголошує на тому, що внесення вказаного запису, зокрема, зняття інформації з ІП «Гарпун» про розшук автомобіля «Porsche Cayenne» 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 та виключення інформації про нього з інформаційної підсистеми “Гарпун” ІКС “Інформаційний портал Національної поліції України” не пов`язане з публічно-владними управлінськими функціями МВС України. Натомість такий запис внесений внаслідок реалізації завдань кримінального провадження.
Не менш важливим для визначення юрисдикції цього спору є те, що звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що у позові не ставиться питання перевірки законності будь-яких процесуальних актів, прийнятих у порядку КПК України та не ставиться вимога про втручання у хід досудового розслідування чи судового розгляду кримінальної справи. Натомість, на переконання скаржниці предметом спору є виключно тривала бездіяльність суб`єктів владних повноважень у сфері ведення державних інформаційних обліків, яка полягає у невиконанні обов`язків щодо припинення розшуку транспортного засобу та не виключення інформації про нього з інформаційної підсистеми “Гарпун” ІКС “Інформаційний портал Національної поліції України”.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що визначальним у даній справі є наявність доказів того, що автомобіль «Porsche Cayenne» 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 постановою про оголошення в розшуку автомобіля у кримінальному провадженні №42018000000002294 від 25.03.2019 було оголошено у розшук. Здійснення у розшук вказаного автомобіля було доручено ГУ НП України.
Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, що виник у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2022 по справі №826/15154/17 сформувала правовий висновок, відповідно до якого з`ясування судом адміністративної юрисдикції законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Установлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у ст.22 КПК України засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення з цих питань.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що у разі підтвердження інформації про зв`язок автомобіля зі злочинними діями можуть виникнути встановлені кримінальним процесуальним законом підстави для його тимчасового вилучення, арешту і визнання речовим доказом з метою використання у кримінальній справі як засобу доказування, а в разі протиправного заволодіння транспортним засобом - також подальшого повернення законному володільцю. Визнання матеріального об`єкта речовим доказом є процесуальним рішенням, а тимчасове вилучення й арешт майна - заходами забезпечення кримінального провадження, що застосовуються на підставах і в порядку, визначених КПК України (статті 98, 110, 167, 168, 170-173).
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт. 
Вжиття таких заходів як втілення засади публічності кримінального провадження є одним із способів виконання правоохоронними органами установлених статтею 25, частиною четвертою статті 38 КПК України своїх обов`язків забезпечити ефективність досудового розслідування для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Таким чином, розшук автомобіля для перевірки його можливої причетності до кримінального правопорушення здійснюється правоохоронними органами в межах правовідносин і породжує юридичні наслідки, що належать до сфери регулювання кримінального процесуального закону.
Судовий контроль законності дій та рішень органів досудового розслідування належить до виключної компетенції слідчого судді за встановленою КПК України процедурою. Така процедура включає сукупність гарантій, необхідних для дотримання справедливого балансу між захистом прав особи й інтересів держави та суспільства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вирішення питання про скасування розшуку автомобіля та зобов`язання уповноважених службових осіб поліції виключити відповідну інформацію зі спеціальної інформаційно-пошукової системи судом цивільної юрисдикції, не наділеним повноваженнями щодо такого контролю, становитиме втручання у діяльність правоохоронних органів у не передбачений законом спосіб. Відповідне втручання може створити суттєві перепони в отриманні доказів, розкритті злочину і таким чином завдати істотної шкоди інтересам кримінального провадження.
Більше того, як слушно зауважив суд першої інстанції, власнику майна, яке є об`єктом розшуку в кримінальному провадженні, доступні встановлені КПК України можливості оскарження пов`язаних із цим рішень, дій або бездіяльності уповноважених службових осіб органів досудового розслідування до суду кримінальної юрисдикції. 
Такі скарги підлягають розгляду з дотриманням гарантій змагальної судової процедури, а в разі доведення їх законності й обґрунтованості суд наділений повноваженнями ухвалити рішення, необхідні для захисту права власності.
Велика Палата Верховного Суду врахувала, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6рп/2001, кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене та висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтування причин необхідності видалення такого запису у своїй сукупності вказують на те, що порушене ОСОБА_1 питання не може бути вирішене в порядку адміністративного судочинства.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 238, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - Оксененко Даниїла Олексійовича залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року про закриття провадження по справі №140/9710/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 29.05.26