н\п 2/490/2472/2026 Справа № 490/1733/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку боргу за спожиту теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2026 року позивач ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку боргу за спожиту теплову енергію у сумі 6179,26 грн та судовий збір у розмірі 3328,00 грн. 
Позовна заява мотивована наступним.
В опалюваних сезонах 2022-2025 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно п.5 ст. 13 Закону 2189, між позивачем та відповідачами укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Нарахування відповідачам сум оплати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2022 по 01.12.2025 на суму 6179,26 грн, за яку відповідачі не сплатили. 
Позивач зазначає, що обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на підприємство, Позивач, який не є учасником таких відносин, не повинен нести негативних наслідків, пов`язаних з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування витрат відповідно до Методики № 315 проводиться незалежно від стану опалювальних приладів та теплоізоляції, на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - це втрати теплової енергії в трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних місць загального користування та допоміжних приміщень.
Отже, позивач вважає законними нарахування відповідачам витрат за спожиту теплову енергію місць загального користування та допоміжних приміщень за затвердженою методикою.
За такого, на думку сторони позивача, відповідачі не виконали своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдали підприємству матеріальну шкоду. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
04.03.2026 року матеріали справи були передані судді.
Ухвалою судді від 06.03.2026 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
26.03.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, мотивуючи це наступним.
Відповідач вказує, що він дійсно зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак між ним та позивачем не укладалось жодних договорів про надання послуг з централізованого опалення, заява про приєднання не підписувалась. Послугами стягувача взагалі не користувався.
При цьому, відповідач повідомляє, що з 2005 року його квартира за адресою: АДРЕСА_2 від`єднана від центральної системи опалення та має автономне опалення. Починаючи з 2005 року жодних послуг з централізованого опалення, обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку теплової енергії від позивача він не отримував взагалі.
Крім того, відповідач зазначає, що до ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від ОСББ «Белый ДОМ» неодноразово були надіслані листи шодо неможливості оплати за опалення місць загального користування згідно вимог ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» через фактичну відсутність теплоносіїв у місцях загального користування, а також із зазначенням інших причин та пропозиціями (додаються). Проте, від ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» відповідей не надходило.
Також, відповідач, посилаючись на приписи ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за якою споживач зобов`язаний оплачувати лише фактично отримані послуги, зазначає, що оскільки теплова енергія в його квартиру не постачається, обов`язок з її оплати відсутній.
ОСОБА_2 вказує, що позивач посилається на Методику № 315, проте не надав належних доказів того, що внутрішньобудинкова система опалення взагалі проходить через квартиру відповідача або що в будинку наявні працюючі прилади опалення у місцях загального користування, які обслуговуються позивачем. Більше того, розрахунок боргу є неперсоніфікованим та не відображає реального обсягу спожитої енергії саме на потреби будинку.
Також позивач наголошує, що у період з листопада 2022 по листопад 2025 (більше того, з 2005 року по теперішній час), він жодного разу не користувався послугами стягувача. Його квартира взагалі від`єднана від системи централізованого опалення. Доказів, користування ним послугами з централізованого опалення, які надає позивач, не надано. Також до позову не додано акти виконаних робіт про виконані роботи які зазначаються в позові. Сама лише довідка про розмір заборгованості або таблиця з кінцевими сумами без зазначення складових формули нарахування не може вважатися належним доказом існування боргу саме в такому розмірі.
Відповідач зазначає, що відсутність первинних даних позбавляє його, як відповідача у справі, можливості перевірити правильність нарахувань, а суд можливості встановити дійсні обставини справи. 
З огляду на наведене, відповідач наголошує, що позивачем взагалі не доведено про фактичне споживання послуг за сплату яких виникла заборгованість. У зв`язку з цим вважає вимоги позивача недоведеними та необґрунтованими.
06.04.2026 року від представника ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Новгородової Т.М. надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що твердження відповідача, викладені у відзиві є безпідставними, оскільки відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців багатоквартирного будинку від участі у загальних витратах, пов`язаних з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Також, представник позивача вказує, що всім своїм абонентам за витрати опалення місць загального користування позивач почав нараховувати лише з 01.11.2022 року. Це пояснюється тим, що методика, відповідно до якої проводиться розподіл обсягів спожитої теплової енергії набрала чинності 28.01.2022 року. Відповідно, з усіма абонентами, які відключені від централізованого опалення, індивідуальні договори укладені з 01.11.2022 та почались нарахування витрат за відшкодування обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Фактичним доказом початку опалювального сезону є наряди на підключення будинку та нежитлових приміщень до системи опалення, що містять інформацію про фактичну дату надання послуг, що були додані до матеріалів позовної заяви.
Позивач наголошує, що об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалюване приміщення.Позивач здійснив нарахування за спожиту теплову енергію відповідно до п.п. 8, 9 Розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
Стосовно твердження відповідача про ненадходження від ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» відповідей на листи ОСББ «БІЛИЙ ДІМ М» щодо неможливості оплати за опалення місць загального користування через відсутність теплоносіїв у місцях загального користування, позивач повідомляє, що дане твердження не відповідає дійсності. ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» отримувало листи від ОСББ «БІЛИЙ ДІМ М», додані до відзиву на позовну заяву, та надавало на них відповіді. На лист ОСББ № 316/287 від 16.02.2023 позивач надав відповідь у листі № 409-Ф від 15.03.2023. Лист ОСББ № 745/616 від 13.04.2023 отримав відповідь у вигляді листа № 780-Ф від 13.05.2023. На лист ОСББ № 1270 від 07.08.2023 підприємство надало відповідь у листі № 1142/1-Ф від 05.09.2023. 
Також представниця позивача стверджує, що вся інформація по особових рахунках міститься на офіційному сайті позивача. Відповідач повинен зареєструватися і отримувати всю необхідну інформацію. Позивач зазначає, що утримання будинку за адресою АДРЕСА_1 є обов`язком балансоутримувача зазначеного будинку ОСББ «БІЛИЙ ДІМ М», а не ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Судом встановлено, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2024 р., ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири – 116,3 кв.м.
Крім того, згідно довідки про осіб зареєстрованих за період з 01.01.2022 р. по 03.12.2025 р. за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та у період з 01.11.2022 по 01.12.2025, надано послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем індивідуального (автономного) та централізованого опалення на загальну суму 6179,26 грн.
Будинок АДРЕСА_1 є 5-ти поверховою будівлею та обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, який обліковує споживання теплової енергії будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Факт встановлення вузлу комерційного обліку теплової енергії підтверджується Актом про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку від 30.12.2020, Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2773/Т, чинного до 24.12.2024, Актом про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку від 13.08.2024 та Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 169/166, чинного до 03.06.2028.
При цьому, суд зазначає, що вказані Акти про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку підписані також представником ОСББ «Білий дім», який є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 .
Також, суд критично оцінює доводи відповідача про недоведеність того, що в будинку наявні працюючі прилади опалення у місцях загального користування, які обслуговуються позивачем, оскільки ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» надано до позову копії нарядів на підключення постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 за 15.11.2022 р., 29.11.2023 р., 11.11.2024 рік та 11.11.2025 рік, з яких вбчається, що вказані наряди підписані споживачем, а саме балансоутримувачем будинку ОСББ «Білий Дім М», а також відомостями споживання теплової енергії абонентам ОСББ «Білий дім» за 2022 - 2025 р.р.
За такого, підключення будинку до постачання теплової енергії погоджено з балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , в особі представника ОСББ «Білий Дім», що підтверджує факт надання послуг позивачем.
Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.
Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК, дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).
У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).
Відповідно до ч.1 ст.19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до частин першої, другої шостої статті 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. 
Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, а також частині першій статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
В той же час, згідно з ч. 3 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Аналогічний висновок викладений у Постанові ВС від 20 листопада 2024 року, справа № 463/6799/18 (провадження № 61-4628св24).
Судом також встановлено, що на підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1023), на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» (https://ntec.mk.ua) в мережі Інтернет було розміщено 04.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 03.11.2021 року. Даний договір укладався сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Після офіційного опублікування виконавцем (виробником) комунальної послуги на своєму офіційному сайті типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин, не здійснювали регулярну оплату за надані послуги, отже, здійснювали дії, що свідчать про укладення публічного договору приєднання до умов вказаного договору (ч. 7 ст. 26 ЗУ № 1875-IV та ч. 5 ст. 13 Закону України № 2189-VIII).
Таких висновків суд дійшов також з урахуванням норм статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормою статті 641 ЦК України встановлено, що пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Враховуючи той факт, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 діє модель індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, всі співвласники вважаються споживачами відповідно до моделі індивідуального договору.
Враховуючи встановлені вище обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачами укладено договір в порядку ст. ст. 633, 634, 638, 642 ЦК України про надання послуг з постачання теплової енергії на умовах типового договору, що був офіційно опублікований та розміщений на сайті позивача. 
Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з теплопостачання. Крім того, суд наголошує, що договір про надання послуг з постачання теплової енергії не потребує обов`язкового двостороннього підписання письмової форми договору.
За такого, враховуючи вищевказані норми закону та позиції Верховного Суду, суд не приймає доводи відповідача про те, що оскільки між сторонами за вказаною адресою не укладалося жодного договору то у відповідачів відсутні зобов`язань перед позивачем.
Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання, належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст.11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначенняплати за їх опалення.
Таким чином, визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст.13 Закону України «Про теплопостачання».
Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Статями 68, 162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Квартира АДРЕСА_3 відключена від мережі централізованого опалення будинку та обладнена індивідуальною системою опалення, відповідачу нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку.
Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20.11.2019 року.
Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Згідно з пунктом 28 Правил, споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.
Відповідачам, як і всім іншим мешканцям будинку, які відключені від систем централізованого опалення, нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку, які останні не сплачують.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).
Згідно з пунктом 2.1.4 Методики, загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.
Правовідносини, що виникають між сторонами з приводу постачання теплової енергії, врегульовано законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила № 630), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі – Методика № 359), якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.
Згідно Правил №630 споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики (п. 28 Правил №630).
Загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою: кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування; утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі.
При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника (згідно з пунктом 2.1.4 Методики № 359).
У абз. 4 п. 2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Згідно п. 8 розділу IV Методики №315, для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод розподілу, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, з опалювального сезону 2022-2023 рр. проводять оплату:
- за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону згідно з затвердженим тарифом;
- за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року на одного абонента, у розмірі 32,57 грн. (з ПДВ) у разі наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії. Згідно наказу по ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 28.10.2024 № 340, з листопада 2024 року місячна абонентська плата для індивідуальних договорів змінена: за наявності будинкового вузла комерційного обліку т/енергії 42,85 грн. (з ПДВ).
З опалювального сезону 2022-2023 рр. нарахування за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби Товариство здійснює відповідно до Методики за наступною формулою: Q x 25% x (1 + Sзаг індоп. / Sзаг.оп.) / Sзаг.оп. х Sкв x 1873,39 грн/Гкал, де: Q - кількість теплової енергії, спожитої будинком за вищевказаною адресою уконкретному місяці, Гкал;25% відсоток від загального обсягу спожитої теплової енергії на опалення 5-ти поверхового будинку, витраченого на загальнобудинкові потреби; Sзаг.інд.оп. загальна опалювальна площа житлових та нежитлових приміщень з індивідуальним опаленням у зазначеному будинку, м?; Sзаг.оп - загальна площа приміщень будинку з розподілом теплової енергії, м?; Ѕкв - опалювальна площа квартири будинку.
1873,39 грн/Гкал тариф для населення, який затверджений Постановою НКРЕКП від 30.11.2020 № 2252 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 14.01.2020 № 84".
Як вбачається з розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 та наданих пояснень позивача, кількість теплової енергії, яка взята до розрахунку у листопаді 2025 року, становила 5,0000 Гкал. 
За такого, враховуючи формулу по Методиці, вказаної вище, 5,0000 Гкал х 25% x (1 + 1831,10 м?/ 2462,40 м?) / 2462,40 м? х 95,50 м? х 373,39 грн/Гкал = 158,36 грн.
Площі приміщень, використані в розрахунках ціни за спожиту теплову енергію, дтверджуються довідкою щодо житлового будинку та відключеного приміщення споживача, доданою до даної відповіді на відзив.
По особовому рахунку відповідачів № НОМЕР_1 у листопаді 2025 року було нараховано 201,21 грн.: 158,36 грн. плати за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби; 42,85 грн. плати за абонентське обслуговування.
Як вбачається з розрахунку боргу за період з 11.2022 р. по 11.2025 р. долученого до позовної заяви, позивачем за особовим рахунком № НОМЕР_1 здійснено нарахування у відповідності до вищевказаної Методики.
Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що до позову не долучений детальний помісячний розрахунок, що позбавляє його можливості перевірити правильність нарахувань, оскільки наданий позивачем розрахунок містить необхідні реквізити, включаючи тарифи, суму нарахуваннь за тарифами та суму боргу.
Також, суд зазначає, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Також, твердження сторони відповідача про відсутність відповідей від ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» на листи ОСББ «Білий дім» спростовуються доданими стороною позивача до відповіді на відзив листами-відповідями від 15.03.2023 №409-Ф на лист ОСББ «Білий дім» №316/287 від 16.02.2023, від 13.05.2023 №780-Ф на лист №745/616 від 13.04.2023, від 05.09.2023 №1142/1-Ф на лист №1270 від 07.08.2023, в яких ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» роз`яснено ОСББ «Білий дім» принцип нарахування оплати за послуги постачання теплової енергії на опалення місць загального користування.
З огляду на викладене, правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) — вимагати сплату грошей за надані послуги.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїі постанові від 22.12.2020 року у справі № 311/3489/18, провадження № 61-22793 св 19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року N 1198, споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Відповідно до п.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з приводу обов`язку відповідачів оплачувати послуги з опалення місця загального користування є обґрунтованими.
Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковістьякихнадано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3025,20 грн та судовий збір за видачу судового наказу у справі №490/5975/24 у сумі 302,80 грн. Ухвалою суду від 31.07.2024 року у справі №490/5975/24 скасовано судовий наказ за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію.
За ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір у загальному розмірі 3328,00 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 1664,00 грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку боргу за спожиту теплову енергію – задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (код ЄДРПОУ 30083966) борг за спожиту теплову енергію у сумі 6179,26 грн (шість тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 26 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (код ЄДРПОУ 30083966) витрати на судовий збір у розмірі 1664,00 грн (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні 00 копійок). 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (код ЄДРПОУ 30083966) витрати на судовий збір у розмірі 1664,00 грн (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні 00 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя        О.В. Саламатін