ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4230/25  Номер провадження 22-ц/814/1436/26	Головуючий у 1-й інстанції Морозовська О. А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна.
12 листопада 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху у зв`язку з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України, надано позивачу 10 днів для усунення недоліків. 
Судом встановлено, що подана позовна заява не містить зазначення доказів, які підтверджують викладені позивачем обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не містить відомості про вжиття чи не вжиття заходів досудового врегулювання спору; не містить відомості про вжиття чи не вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви та зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
24 листопада 2025 року на виконання ухвали суду позивачем подано позовну заяву з усунутими недоліками. 
Проте, районний суд прийшов до висновку, що в поданій позовній заяві в новій редакції, позивачем не були усунуті всі недоліки.
Дослідивши подану позовну заяву в новій редакції, районний суду дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ст. 175 і ст. 177 ЦПК України.
Таким чином, районний суд ухвалою від 26 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна повернуто особі, яка її подала.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
Посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позивач вважає, що всі недоліки, які вказувались в ухвалі суду, нею були усунуті.
Окремо наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України передбачено, якщо визначена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну вартість , його ціну не можливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого, або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. 
Зазначає, що відсутність експертної чи іншої оцінки майна не може бути перешкодою для розгляду справи по суті.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна.
Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку, з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , заливши за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частки житлового будинку, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року про залишення позовної заяви без руху визначено, що подана позовна заява оформлена з порушеннями вимог ст. ст. 175 і 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі .
Так, суд першої інстанції встановив, що:
- позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують викладені позивачем обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що за період проживання в спірному будинку АДРЕСА_1 вона з чоловіком, за спільні кошти, спільними трудовими та грошовими затратами зробили значне поліпшення житла (фактично його перебудову), а саме: побудовано новий паркан, вартістю 25000 грн.; встановлено 5 пластикових вікон, вартістю 25000 грн.; замінено повністю труби та батареї на опалення, встановлено новий газовий котел, вартістю 75 000 грн.; проведено ремонт у ванній кімнаті, вартістю 30 000 грн.; зроблено перепланування жилих кімнат та ремонт у них, вартістю 40 000 грн.; замінено вхідні двері, вартістю 15 000 грн.; замінено четверо дерев`яних міжкімнатних дверей загальною вартістю 45000 грн.; зроблено вимощення кругом будинку, вартістю 20 000 грн.; утеплено будинок пінопластом, вартістю 65 000 грн.; перекрито дах на будинку, вартістю 100 000 грн.; замінено балки стелі будинку та здійснено її утеплення вартістю 160 000 грн.; встановлення водовідведення та каналізації будинку 28000 грн. та таким чином сторонами затрачено спільних коштів 628 000 грн. Проте, позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують дані викладені позивачем обставини;
- не містить відомості про вжиття чи не вжиття заходів досудового врегулювання спору та відомості про вжиття чи не вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви;
- не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
- не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Також суд зазначив, що позивач вказала ціну позову 378220 грн, але з позовної заяви не вбачається даних щодо вартості майна право власності на яке просить визнати позивач чи проведення будь-якої оцінки цього майна.
Таким чином, суд встановив, що позивачем для визначення правильної ціни позову необхідно надати докази на підтвердження вартості спірного майна на момент звернення з позовом до суду, на підставі яких можливо буде визначити ціну позову.
Залишаючи без руху вказану позовну заяву, районний суд надав позивачу строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення вказаних в ухвалі недоліків.
24.11.2025 року на виконання вказаної ухвали позивачем подано позовну заяву з усунутими недоліками. 
Проте, суд дійшов висновку, що подана позовна заява в новій редакції - не усуває зазначених недоліків з наступних підстав:
- в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України подана позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують викладені позивачем обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що за період проживання в спірному будинку АДРЕСА_1 вона з чоловіком, за спільні кошти, спільними трудовими та грошовими затратами зробили значне поліпшення житла (фактично його перебудову), а саме: побудовано новий паркан, вартістю 25000 грн.; встановлено 5 пластикових вікон, вартістю 25000 грн.; замінено повністю труби та батареї на опалення, встановлено новий газовий котел, вартістю 75 000 грн.; проведено ремонт у ванній кімнаті, вартістю 30 000 грн.; зроблено перепланування жилих кімнат та ремонт у них, вартістю 40 000 грн.; замінено вхідні двері, вартістю 15 000 грн.; замінено четверо дерев`яних міжкімнатних дверей загальною вартістю 45000 грн.; зроблено вимощення кругом будинку, вартістю 20 000 грн.; утеплено будинок пінопластом, вартістю 65 000 грн.; перекрито дах на будинку, вартістю 100 000 грн.; замінено балки стелі будинку та здійснено її утеплення вартістю 160 000 грн.; встановлення водовідведення та каналізації будинку 28000 грн. та таким чином сторонами затрачено спільних коштів 628 000 грн. Проте, позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують дані викладені позивачем обставини;
- в порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України подана позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
- позивач вказала ціну позову 378220 грн, але з позовної заяви не вбачається даних щодо дійсної вартості майна право власності на яке просить визнати позивач чи проведення оцінки цього майна, позивачем для визначення правильної ціни позову не надано докази на підтвердження вартості спірного майна на момент звернення з позовом до суду, на підставі яких можливо буде визначити ціну позову;
- в порушення вимоги ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивачем не додано до позовної докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Керуючись ст. 185 ЦПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню.
Таким чином, ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто особі, яка її подала.
Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992, заява №12964/87).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, заяву в порядку окремого провадження, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.
При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.
Частинною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.
Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Таким чином, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви не поданою.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначила обставини й доводи, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, а також додано докази якими, на її думку, ці обставини підтверджуються.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику (п.7).
Вказані висновки також узгоджуються з правовими висновками, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2023 у справі №990/114/23, згідно яких суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.
До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.
Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам, наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.
Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
За таких обставин оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи, що передача справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18.05.2020 у справі №530/1731/16-ц.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Головуючий         Т.В. Одринська

Судді:          О.О. Панченко

В.П. Пікуль