ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2026 року справа №200/5757/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 200/5757/25 (головуючий І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (трекінг АТ "Укрпошта 0750101590401) звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.05.2025 року № 254150022022 щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити і виплачувати їй пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку з часу отримання права, згідно зі ст. 55, ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням періодів трудової діяльності згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.05.1985 року та періодів догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, до 12 років.
Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням їй неправомірно відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вважаючи свої пенсійні права порушеними звернулася до суду з даним позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 200/5757/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.05.2025 року № 254150022022, прийняте щодо ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи з 02.01.1985 року по 22.10.1986 року, з 01.11.1986 року по 07.02.1988 року, що відображені в її трудовій книжці, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи 4 категорії (посвідчення громадянки, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1988-1992 роках, серії НОМЕР_2 ).
13.05.2025 року вона звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.05.2025 року № 254150022022 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу 25 років.
Рішення мотивовано тим, що вік заявника становить 62 роки; страховий стаж - 11 років 08 місяців 06 днів. Згідно з довідкою від 10.10.2022 року № 1062 період постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 26 років 1 місяць 28 днів, станом на 01.01.1993 року - 4 роки 1 місяць 28 днів, що дає право на зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано: 
- періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.05.1985 року з 02.01.1985 року по 22.10.1986 року, з 01.11.1986 року по 07.02.1988 року, оскільки в трудовій книжці нечитабельна печатка на титульній сторінці;
- періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, до 12 років, оскільки до ЕПС (електронної пенсійної справи) долучено ксерокопію свідоцтва про народження та копію посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Рішення відповідача в цій частині є предметом спору в даній справі.
Вказаним рішенням до страхового стажу також не зараховано:
- період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до трьох років оскільки долучено ксерокопію свідоцтва про народження не з оригіналу документу;
- періоди догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, до 12 років, оскільки відсутня інформація про зміну прізвища та у посвідченні постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначене ім`я " ОСОБА_2 ", яке не відповідає імені " ОСОБА_3 " згідно з паспортними даними.
Рішення відповідача в цій частині не оскаржується.
Судом також встановлено, що до виникнення спірних правовідносин - 27.10.2022 року позивач зверталася до органу Пенсійного фонду України із заявою на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
За результатом розгляду такого звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення від 02.11.2022 року № 254150022022 про відмову в призначенні пенсії. 
Вказане рішення позивачем не оскаржувалося.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:
а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
До осіб, на яких поширюються положення ст. 55 цього Закону належать в тому числі потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Статтею 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлені пільги щодо обчислення стажу роботи (служби).
Згідно з ч. 2 ст. 56 зазначеного Закону право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (регулює питання розміру пенсії за віком).
Отже, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначені пільгові умови та порядок обчислення стажу роботи, який надає право для отримання пенсії (ст.ст. 55, 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Щодо не зарахування оскарженим рішенням до страхового стажу позивача періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.05.1985 року з 02.01.1985 року по 22.10.1986 року, з 01.11.1986 року по 07.02.1988 року через те, що в трудовій книжці нечитабельна печатка на титульній сторінці
Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 , ведення якої розпочато 06.05.1985 року, та встановлено, що такі обставини дійсно мають місце.
Разом з тим кожний із зазначених періодів містить посилання на відповідний наказ; також міститься відмітка про посаду та підпис відповідальної особи, яка заповнювала трудову книжку, печатка підприємства, де працювала позивач.
За таких обставин слабкий відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періодів роботи, що відображені в трудовій книжці, до відповідного стажу, оскільки це призводить до порушення права особи на пенсію.
Щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень також не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до яких заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.
Крім того, суб`єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Щодо не зарахування оскарженим рішенням до страхового стажу позивача періодів догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, до 12 років, оскільки долучено до електронної пенсійної справи ксерокопію свідоцтва про народження та копію посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Щодо страхового стажу
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (до 01.01.2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
До набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (до 01.01.2004 року) питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Статтею 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років (п. 13 ч. 1 ст. 30).
Згідно з п. 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі:
свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);
посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, або довідки про видачу такого посвідчення;
заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:
виписка з трудової книжки;
відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;
інформація із системи персоніфікованого обліку.
Перелік застрахованих осіб наведений у пункті 2.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, серед якого відсутні особи, які фактично здійснюють догляд за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.
Верховний Суд в постанові від 22.07.2025 року у справі №120/6021/24, спір в якій стосувався правомірності не зарахування після 01.01.2004 року до страхового стажу особи часу догляду за дитиною, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, до 12 років, зазначив, що з огляду на положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (який набрав чинності з 01.01.2004 року), з 01.01.2004 обов`язковою умовою для зарахування періоду до страхового стажу є сплата страхових внесків. Хоча Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" гарантує зарахування до стажу роботи часу догляду за потерпілою дитиною до 12 років, це право може бути реалізоване лише за умови відповідності періоду вимогам до страхового стажу, встановленим Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Дана справа стосується періоду до 01.01.2004 року, стосовно якого вимога щодо сплати страхових внесків відсутня.
Отже, для реалізації права на зарахування до стажу роботи часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років позивач мала подати до відповідача документи, що визначені п. 11 Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
З матеріалів справи вбачається, що обставини щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, до 12 років, стосуються ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якого позивач подала до органу Пенсійного фонду України копії зазначених в оскарженому рішенні документів за відсутності їх оригіналів.
Зокрема, позивачем було подано: копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що видане 17.05.1991 року (тобто після усиновлення ОСОБА_4 , яке відбулося 25.04.1991 року, і на час усиновлення йому було понад три роки); копію посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, серії НОМЕР_4 , дата видачі 31.05.2002 року, з відміткою "Категорія 4").
Позивач пояснила в позові, що відсутня можливість у позасудовому порядку (без встановлення факту, що має юридичне значення) усунути вказані перешкоди (відсутність оригіналів документів) для реалізації її права на пенсію, оскільки:
- актовий запис від 28.12.1983 року №7000 про народження цього сина було вчинено в м. Саратові (Російська Федерація), а повторне свідоцтво про народження не може бути видано компетентними органами України (оскільки державна реєстрація народження проведена в іншій державі). Відповідну відмову в цьому їй надано Баришівським відділом ДРАЦС Броварського району Київської області (лист від 24.06.2025 року №714/30.9-28а);
- посвідчення сина ОСОБА_4 - особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, втрачено, а відновити його неможливо. Звернення до Чернігівського УСЗН (усно) підтвердило, що посвідчення 4 категорії у разі втрати не підлягає повторній видачі, оформлення посвідчень цієї категорії взагалі припинено. (Відповідно до ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01.01.1993 року проживали у цій зоні не менше чотирьох років - отримують статус потерпілого - категорія 4. У зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VII зазнав змін Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким скасовано 4 зону посиленого радіоекологічного контролю.).
Суд погоджується з доводами позивача про те, що через відсутність оригіналів документів щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтва про народження та посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи), ці обставини підлягали би підтвердженню рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення.
Судом встановлено, 28.07.2025 року - після виникнення спірних правовідносин позивач звернулася до Чернігівського районного суду Чернігівської області із заявою про встановлення факту народження громадянина України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Оренбург, Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, батьками якого є: мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, та батьком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.07.2025 року відкрито провадження у справі № 748/2472/25 за зазначеною заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішення в цій справі ще не прийнято.
Отже, станом на 20.05.2025 року - день прийняття оскарженого рішення існували питання щодо наявності відповідних обставин щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які мали юридичне значення та які не були підтверджені документально.
Щодо посилань відповідача в оскарженому рішенні на ненадання позивачем оригіналу свідоцтва про народження дитини (подана його копія без наявності оригіналу)
В цій частині суб`єктом владних повноважень не враховано наявність щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оригіналів наступних документів: свідоцтва про усиновлення серії НОМЕР_5 , що видане 25.04.1991 року, та паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , в яких відображено, що ОСОБА_4 (до усиновлення - ОСОБА_6 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Оренбурзі (Російська Федерація). 
Зазначені документи подавалися до відповідача, і вони підтверджували в тому числі дату та місце народження ОСОБА_4 .
Подача паспорту зазначеного громадянина України відповідала вимогам п. 11 Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, згідно з яким до органу Пенсійного фонду України подається або свідоцтво про народження дитини або паспорт громадянина України.
З оскарженого рішення вбачається, що такі документи відповідачем не аналізувалися. Проте їх аналіз мав значення для прийняття рішення, яке б відповідало вимогам законності та обґрунтованості.
Щодо посилань відповідача в оскарженому рішенні на ненадання позивачем посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (подана його копія без наявності оригіналу) 
Згідно з вимогами п. 11 Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, до органу Пенсійного фонду України подається або посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, або довідка про видачу такого посвідчення.
Позивач дійсно оригіналу жодного із зазначених документів не подала.
Суд уповноважений перевіряти законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень виключно на час їх вчинення.
За таких обставин на час прийняття оскарженого рішення орган Пенсійного фонду України правомірно не зарахував до страхового стажу позивача період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, до 12 років.
Проте, це не позбавляє позивача права в подальшому звернутися з відповідними документами до органу Пенсійного фонду України (зокрема, надати довідку компетентного органу про видачу відповідного посвідчення).
Разом з тим судом встановлена неправомірність не зарахуванням до страхового стажу позивача періодів з 02.01.1985 року по 22.10.1986 року, з 01.11.1986 року по 07.02.1988 року, що відображений в її трудовій книжці, із зазначених відповідачем підстав.
Отже, рішення про відмову в призначенні пенсії не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.
Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням до її страхового стажу спірного періоду роботи, що відображений в її трудовій книжці. 
Посилання відповідача на наявність у нього дискреційних повноважень щодо вирішення спірного питання є неприйнятними, оскільки норми права, що регулюють спірні правовідносини, визначають чітку поведінку суб`єкта владних повноважень, яка не передбачає свободи розсуду (дискреції).
Щодо похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію, то суд вважає їх передчасними, оскільки органом Пенсійного фонду України виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення для призначення пенсії, а саме не зараховано до страхового стажу позивача спірний період її роботи, який лише має бути зарахований на виконання даного рішення суду, та із урахуванням такого періоду не проведено підрахунок стажу позивача та не визначено наявність у позивача всіх умов, необхідних для призначення пенсії.
Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.
Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення, зокрема загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії.
В той же час, оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що решта позовних вимог підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржене рішення та, в разі його скасування, уповноважений вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, повторно вирішити питання, щодо якого звернулася позивач (тобто повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
При новому розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" органу Пенсійного фонду України необхідно врахувати положення ст. 56 цього Закону, дослідити всі зазначені в трудовій книжці позивача періоди її роботи, прийняти та дослідити всі подані позивачем документи (в тому числі свідоцтво про усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його паспорт), та визначити наявність у позивача необхідних умов для призначення такої пенсії з урахуванням таких документів та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Отже основні позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у спосіб, що визначений судом, а похідні - частково.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 200/5757/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 200/5757/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 07 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко