ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року
м. Київ
справа № 943/42/24
провадження № 51-4761 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , 
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Буського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023140000000951, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Буського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 9 (дев`ять) років.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні. 

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 383 920 гривень моральної шкоди, на користь малолітнього ОСОБА_9 483 920 гривень моральної шкоди, на користь малолітнього ОСОБА_10 483 920 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 серпня 2023 року, приблизно о 13 годині, в стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем марки «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі з с. Боложинів, Золочівського району, Львівської області до автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп», на її ділянці (1500 м від автодороги М-06), яка має заокруглення, порушив вимоги пунктів 1.2, 1.5, підп. «б» і «д» п. 2.3, підп. «а» п. 2.9 та пункти 12, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, які полягали в тому, що він, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, чим позбавив себе змоги постійно контролювати рух керованого ним автомобіля, внаслідок чого, без причин технічного характеру, виїхав за межі проїзної частини на праве по ходу руху узбіччя, де здійснив з`їзд у меліоративний канал з подальшим наїздом на перешкоду (дерево).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, отримав тупу поєднану травму органів грудної клітки та органів черевної порожнини у вигляді множинних двосторонніх переломів ребер із крововиливами у місцях переломів, множинних ушкоджень обох легень із крововиливами у плевральні порожнини, поперечного перелому грудини, розмічення печінки по передній поверхні із темно-червоними крововиливами довкола розмічення, у гепато-дуоденальну зв`язку печінки та в черевну порожнину, темно-червоного крововиливу в праву навколо ниркову капсулу, що супроводжувалася масивною внутрішньою крововтратою та ускладнилася шоком, внаслідок яких потерпілий помер. 

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Захисник вважає, що апеляційний розгляд цієї справи було здійснено формально, в зв`язку з чим ухвала цього суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. На думку захисника, суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_7 , оскільки вважає, що жоден із наявних у матеріалах провадження доказів не підтверджує цього безсумнівно. Не погоджується з оцінкою доказів, зазначає про неповноту судового розгляду. Також наводить доводи про те, що у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, на його думку, відсутній послідовний і зрозумілий юридичний аналіз, який би свідчив про те, що суди перевірили і встановили всі обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за який засуджено ОСОБА_7 . 
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 , який брав участь у касаційному розгляді, вважав, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому просив касаційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє вироки щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Натомість, зазначене є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 убачається, що він наводить доводи про неповноту судового розгляду, зазначає про невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. 
Проте перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності, правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо останнього. 
Незважаючи на показання ОСОБА_7 , який не визнав своєї вини і стверджував, що за кермом автомобіля перебував не він, а інша особа, його винуватість повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та обґрунтовано поклав у основу вироку. Зокрема, даними протоколу огляду місця пригоди від 02 серпня 2023 року з додатками до нього (схема та фото-таблиця); даними відповіді з відділення поліції № 2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області з СД-диском (записи з боді-камер) та протоколу огляду відеозапису; даними протоколу відмови ОСОБА_7 від виконання постанови слідчого від 02 серпня 2023 року про відібрання зразків крові та сечі для здійснення експертизи, що також зафіксовано на відеозаписі; інформацією отриманою в результаті проходження ОСОБА_7 тесту за допомогою пристрою DRAGER на наявність алкоголю, відповідно до якої зафіксовано результат - 2,87 ‰; даними висновку СМЕ № 61/2023 від 03 серпня 2023 - 29 серпня 2023 року; даними висновків експерта СМЕ № 628 від 21 серпня 2023 року; даними висновків експерта № СЕ-19/114-23/15325-ІТ та № СЕ-19/114-23/15324-ІТ; даними висновку судової автотехнічної експертизи від 03 жовтня 2023 № СЕ-19/114-23/15323-ІТ; даними висновку експерта № 96/2023-мг від 19 вересня 2023 - 29 вересня 2023 року, відповідно до якого з аплікатора для відбору біологічного матеріалу зі змивами з вирізки з підголівника сидіння переднього пасажира, вилученого під час огляду автомобіля «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримано біологічний матеріал ДНК чоловічої статевої належності та проведеним порівняльним молекулярно-генетичним аналізом виявлено співпадіння генотипу біологічного сліду у вищевказаному об`єкті з генетичним профілем громадянина ОСОБА_7 ; даними висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 138/139/3855-Е від 17 жовтня 2023 - 14 листопада 2023, відповідно до якого, враховуючи наявні на автомобілі «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодження та слідову обстановку на місці дорожньо-транспортної події, ОСОБА_11 в момент дорожньо-транспортної пригоди міг перебувати на передньому сидінні вказаного автомобіля в якості пасажира, водночас ОСОБА_7 міг перебувати на лівому передньому сидінні вказаного автомобіля в якості водія; показаннями експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; показаннями потерпілої ОСОБА_14 ; показаннями свідка ОСОБА_15 , а також іншими доказами, зміст яких детально відображено у вироку. 
Дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. 
При цьому, ретельно перевіривши всі посилання сторони захисту на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася при керуванні транспортним засобом іншою особою, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними, належним чином умотивувавши свій висновок в цій частині. 
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373 - 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ньому наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 3 ст. 374 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної оцінки його дій саме за ч. 3 ст. 286-1 КК України був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.
Апеляційний суд, перевіривши апеляційну скаргу сторони захисту, доводи якої за своїм змістом аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі захисника, в тому числі й щодо відсутності, на думку захисника, встановлених всіх обов`язкових ознак складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за який засуджено ОСОБА_7 та, з наведенням ґрунтовних мотивів, визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо та детально мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. 
Як убачається зі справи, перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційний суд вірно встановив, що під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку. Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника апеляційний суд обґрунтовано виснував, що всі встановлені обставини у цій справі в своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом те, що саме ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом та своїми діями спричинив дорожньо-транспортну пригоду зі смертельними наслідками для ОСОБА_11 . 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Жодних підстав вважати, що апеляційний розгляд цієї справи було здійснено формально, як зазначає в своїй касаційній скарзі захисник, перевіркою матеріалів справи колегією суддів не встановлено. 
Покарання, призначене ОСОБА_7 , відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог захисника слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:
Вирок Буського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3