справа № 399/138/26
провадження № 2/399/220/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року смт Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Шульженко В.В., при секретарі судового засідання Москаль Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Онуфріївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
встановив:
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь 35 024 грн шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транcпортної пригоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що23.06.2022 між сторонами укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №ЕР-209651454, забезпечений транспорт ВАЗ 2109. ДНЗ 34758 СК. Наведені обставини ДТП, за якої, відповідно до постанови Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.12.2022 у справі 399/730/22 винним у вчиненні адміністративної правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_1 , який керував вищезазначеним автомобілем.
Страхове відшкодування власнику транспортного засобу «MAN TGA 26.440», днз НОМЕР_1 позивачем проведено на суму 35024,00 грн (платіжне доручення від 10.02.2023 №174339).
З посиланням на п.г п.п.38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем зазначено, що відповідач керував технічно несправним транспортним засобом, що підтверджується постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.12.2022, відповідно позивач має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 на суму 35024,00 грн, що і становить ціну позову. 
Ухвалою суду від 23.02.2026відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 23.03.2026 постановлено перейти до розгляду справи в прядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.
18.03.2026 надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач пояснював, що гальмівна система транспортного засобу вийшла з ладу під час руху, а перед початком руху автомобіль перебував у технічно-справному стані. Вважав позов безпідставним, зазначав, що ДТП сталася внаслідок раптової технічної несправності транспортного засобу, що не може вважатися умисним або грубим порушенням умов страхування; поліцейським не складено матеріалів за ст. 121 КУпАП щодо керування технічно несправним транспортним засобом, які передбачені п.31 ПДР. А тому, твердження позивача про те, що ДТП стала безпосереднім наслідком технічної несправності транспортного засобу є припущенням та не підтверджується належними доказами, а сам по собі факт вини відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є достатньою підставою для задоволення регресних вимог позивача. Додав, що матеріали справи не містять жодного документу, яким би було встановлено технічну несправність транспортного засобу відповідача, при розгляді судом справи про адміністративне правопорушення, не було дослідженого технічний стан автомобіля відповідача та з цього приводу судом не зроблено жодних мотивів, висновків. З посиланням на судову практику ВП зазначав про межі страхового відшкодування страхувальника.
23.03.2026 надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача, наводив суть правопорушення зі справи про адміністративне правопорушення, цитував положення п.2.3.б ПДР України, зазначав, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнав вину у вчиненні ДТП та який пояснив, що перед початком руху транспортного засобу гальма були в справному стані і зламались під час руху, після чого знову процитовано вищезазначений пункт ПДР. Підсумовував, що причиною ДТП стала технічно непарність гальмівної системи автомобіля позивача, яка виникла під ас руху та що вказана обставина відповідачем не спростовувалась, а підтверджується його визнанням вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважав, що порушення відповідачем вимоги ПДР щодо обов`язку забезпечення технічно справного стану транспортного засобу перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та є підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу та зазначав, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено, що технічні несправності автомобіля мають бути встановлені тим чи іншим способом, тобто технічна несправність автомобіля підтверджується належними та допустимими доказами. Натомість відповідачем не надано суду акт чи будь-який інший документ, який би підтверджував належний технічний стан транспортного засобу на момент ДТП, тому. Саме допущення порушень технічно справного стану автомобіля відповідача перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією, що сталася.
В судове засідання призначене на 06.05.2026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.
Представник позивача у заяві від 09.02.2026 просив розглянути справу без участі представника позивача.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Додав, що позовні вимоги відповідач не визнає, просив відмовити у задоволенні позову.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступного висновку.
Із копії постанови Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.12.2022 (а.с.11) судом встановлено, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн з тих підстав, що 13.12.2022 о 08:40 год. по вул. Сухомлинського в смт Павлиш Олександрійського району Кіровоградської області гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109 днз НОМЕР_2 та перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічну справність автомобіля у якого під час руху відмовили гальма. Крім того, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем MAN TGA днз НОМЕР_3 , який був припаркований на узбіччі, чим порушив вимоги п. 2.3.б, 12.1, 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження.
В постанові зазначено, що ОСОБА_1 вину у вчиненні ДТП та спричиненні пошкодженні іншого транспортного засобу визнав, суду пояснив, що перед початком руху транспортного засобу гальма були в справному стані і зламались під час руху.
Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Із копій документів (а.с.12-28) судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , власника транспортного засобу ВАЗ 2109, днз НОМЕР_2 застрахована в ТДВ «СК «Гардіан». Власнику пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування в сумі 35024,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно п. "г" п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Статтею 5 ЦК України урегульований порядок дії актів цивільного законодавства у часі. Зокрема, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1); акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (частина 2); якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
У цьому контексті Суд установив, що на момент виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин зі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діяв Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (втратив чинність 31.12.2024). У зв`язку з цим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню № 1961-ІV, оскільки вони виникли до моменту набрання чинності іншого закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024, який уведений у дію з 01.01.2025.
За основними положеннями Закону № 1961-ІV у контексті спірних правовідносин:
- обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3);
- об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5);
- у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1. статті 22);
- у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29);
- виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам (пункт 36.4. статті 36);
- страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов (пункт 38.1.) до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (підпункт 38.1.1.), якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (пункт «г» підпункту 38.1.1. пункту 38.1.) (стаття 38).
Відтак, у випадку настання страхового випадку пошкодження транспортного засобу страховик зобов`язаний сплатити страхове відшкодування потерпілій особі (або іншій особі за її вказівкою) у розмірі суми страхового відшкодування, а у випадку якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху страховик має право регресу до страхувальника.
На підтвердження права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, позивач посилався на те, що відповідач керував технічно несправним транспортним засобом, що підтверджував постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.12.2022.
Однак із таким твердженням позивача суд не може погодитися, оскільки позивач суду не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, щодо знаходження автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди в технічно несправному стані.
При цьому, ОСОБА_1 , в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення пояснював суду, що перед початком руху транспортного засобу гальма були в справному стані і зламались під час руху. Вказане, в жодний спосіб не спростовано позивачем.
Позивач посилається на вищевказану постанову суду про визнання відповідача винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, судом враховується, що у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що відповідно до ч. 4ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).
Суд звертає увагу на те, що технічний стан автомобіля відповідача не був предметом дослідження при розгляді справи про адміністративне правопорушення та з даного питання суд в ході розгляду справи жодних висновків не робив.
Вимоги до технічного стану та обладнання транспортного засобу передбачені п. 31 ПДР «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання», про порушення яких в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо не зазначено.
Також відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за експлуатацію транспортного засобу з технічними несправностями, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонена (ч. 1 ст. 121 КУпАП). Відповідні докази в матеріалах справи відстані.
Також, відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3 «а» ПДР України, згідно з якого водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан свого транспортного засобу про що свідчить постанова суду.
Таким чином, постанова у справі не може бути достатнім доказом, який свідчить про невідповідність технічного стану автомобіля, яким керував відповідач, існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що стало безпосереднім наслідком спричинення збитків позивачеві.
Суд притримується позиції, що за наявності постанови суду у якій встановлені усі обставини ДТП та визначено винну особу, то вона є обов`язковою для судів, що розглядають наслідки ДТП в частині чи мали місце події та ким вони вчинені.
До таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 752/11891/16-ц від 04.12.2019 року; № 376/2399/16-ц від 30.10.2019 року; № 645/1484/16-ц від 16.01.2019 року.
Якщо страхова компанія самостійно, без заяви страхувальника про настання страхового випадку, могла встановити усі обставини страхового випадку, то у страховика не виникає права регресу до страхувальника.
Для відшкодування шкоди в порядку регресу за правилами п. «г» ст. 38.1.1 Закону, обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди та визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
При пред`явленні позову з вказаних підстав позивачем не здійснено перевірку належності технічного стану ТЗ існуючим вимогам ПДР, не проведено жодних експертиз, відповідних клопотань про призначення експертизи до суду також подано не було та не встановлено причинно-наслідковий зв`язок події ДТП, жодним доказом, який позивач надав суду для підтвердження своїх позовних вимог не підтверджено та не встановлено, що причиною ДТП, була саме технічна несправність автомобіля та невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Враховуючи, що позивачем відповідно до принципу змагальності та обов`язку доказування, передбачених ст. 12 та 81 ЦПК України, не надано суду достатніх доказів та не доведено факту існування в сукупності обставин визначених п. «г» ч.1 ст. 38 Закону, а саме: визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язаніз розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи також те, що позивачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про покладення на позивача у повному обсязі витрат понесених відповідачем на оплату правничої допомоги.
Відповідачем документально підтверджено понесення судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги в сумі 7748,00 грн, яка відповідає вимогам щодо розумності їх розміру та є обґрунтованою.
При складенні повного рішення, суд застосовує положення другого речення ч.5 ст. 268 ЦПК України та, зокрема, вищезазначену постанову Верховного Суду та постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі 1519/2-5034/11.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7748,00 грн (сім тисяч сімсот сорок вісім грн).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається в порядку визначеному пп.15.5 п.5 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з додатковою відповідальність "Страхова компанія "Гардіан", код за ЄДРПОУ 35417298, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 03.06.2026.

Суддя Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області В.В. Шульженко