ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/3571/25 пров. № А/857/50687/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (головуючий суддя Димарчук Т.М., м.Луцьк) у справі №140/3571/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.04.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення №032350031400 від 20.03.2025 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позов обґрунтовує тим, що 13.03.2025 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком, надавши необхідні документи. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №032350031400 від 20.03.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії та зазначено, що страховий стаж позивача складає 05 років 03 місяці 01 день. Зокрема, відповідачем не було зараховано позивачу періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.12.1981, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, а саме: запис не завірено печаткою; свідоцтво про шлюб відсутнє. Позивачка не згідна з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує її конституційне право на соціальний захист. Вважає, що відповідач до страхового стажу безпідставно не враховує періоди її трудової діяльності, що підтверджуються записами трудової книжки, які містять усі необхідні відомості щодо прийому, переведень та звільнення позивача з роботи, відбитки печаток підприємств, номери наказів, а тому є достатніми для зарахування їх до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком. Зазначає, що згідно наданої копії трудової книжки НОМЕР_1 , на титульній сторінці внесено виправлення прізвища шляхом закреслення рискою і запису нових даних: прізвищ « ОСОБА_4 », « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 ». На внутрішньому боці обкладинки трудової книжки міститься запис про те, що прізвище « ОСОБА_4 » змінене на « ОСОБА_2 » відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 05.11.1983, виданого Луцьким міським відділом РАЦС Волинської області. Вказаний запис завірений начальником відділення кадрів Військової частини НОМЕР_3 та печаткою. У наступному записі зазначено, що прізвище змінене на « ОСОБА_3 » відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 03.06.1985, виданого Оксовською сільською радою Архангельської області. Вказаний запис завірений керівником установи (інспектором). Вважає, що такий недолік заповнення трудової книжки, як незавірений печаткою запис про зміну прізвища, при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу, не є достатньою підставою для не зарахування періодів роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підставі трудового договору на підприємстві. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її права на призначення пенсії за віком на загальних підставах.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №032350031400 від 20 березня 2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 березня 2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням даних трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20 грудня 1981 року та висновків, викладених у судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку. ОСОБА_1 13.03.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. ГУ ПФУ в Харківській області, розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, прийняло рішення №032350031400 від 20.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 05 років 03 місяці 01 день (при необхідних не менше 30 років у 2023 році). До страхового стажу позивача не враховано трудову книжку НОМЕР_1 від 20.12.1981, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: запис не завірено печаткою; свідоцтво про шлюб відсутнє. Оскільки, записи в трудовій книжці позивача виконані без дотримання вимог Інструкції №58, підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи зазначених у трудовій книжці немає. У зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме наявність у 2023 році не менше 30 років страхового стажу, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 13.03.2025, досягнувши 62 років, звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, до якої додала: трудову книжку НОМЕР_1 від 20.12.1981; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; копію паспорта; довідку РНОКПП та інші документи
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025..
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №032350031400 від 20.03.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку із невиконанням однієї з умов передбаченої статтею 26 Закону, а саме наявність у 2023 році не менше 30 років страхового стажу.
У рішенні зазначено, що вік заявниці 62 роки, страховий стаж ОСОБА_1 становить 05 років 03 місяці 01 день. До страхового стажу позивача не враховано трудову книжку НОМЕР_1 від 20.12.1981, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, а саме: запис не завірено печаткою; свідоцтво про шлюб відсутнє.
Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (Закон №1788-XII), Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV).
За нормами статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Аналогічне визначення поняття "страховий стаж" міститься у статті 1 вказаного Закону, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше.
З вищезазначеного слідує, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.
Наведене кореспондується з положеннями частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною 5 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; Порядок №22-1).
Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 .
За приписами пунктів 4.1, 4.7 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Згідно із пунктами 1 та 2 Порядку №637 (з наступними змінами та доповненнями) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно із пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Харківській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, не взято до уваги відомості трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20.12.1981, внаслідок чого до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно записів в даній трудовій книжці.
Такі дії ГУ ПФУ в Харківській області обгрунтовані тим, що трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, а саме: на титульній сторінці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не завірено печаткою; свідоцтво про шлюб відсутнє.
Колегією суддів на підставі запису на титульній сторінці трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.12.1981 встановлено, що трудова книжка була видана на прізвище “ ОСОБА_5 »”. У зв`язку з одруженням позивача на титульній сторінці трудової книжки в графі “прізвище” внесено запис про зміну прізвища з “ ОСОБА_4 ” на « ОСОБА_2 », про що відповідальною особою роботодавця - начальником відділення кадрів Військової частини НОМЕР_3 зроблено відповідний запис: «Прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_2 » відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 05.11.1983, виданого Луцьким міським відділом ДРАЦС Волинської області», який скріплено підписом відповідальної особи та печаткою військової частини. 
В подальшому, у зв`язку з укладенням шлюбу позивачем, на титульній сторінці трудової книжки в графі “прізвище” внесено запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на “ ОСОБА_3 ”, про що відповідальною особою роботодавця зроблено відповідний запис: “прізвище змінене на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 03.06.1985, виданого Оксовською сільською радою Архангельської області”, який скріплено підписом відповідальної особи.
Відповідність записів про зміну прізвищ позивача в трудовій книжці підтверджується: свідоцтвом про народження на ім`я ОСОБА_5 , виданого Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області серія НОМЕР_5 від 22.01.1980; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00040933075 від 11.08.2023, в якому зазначена зміна прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 »; свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 від 14.03.1985, виданого Індозерською сільською радою Архангельської області на зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 »; свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_7 від 04.05.1994, виданого відділом РАГС Луцького міськвиконкому на ім`я ОСОБА_1 ; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №00050413039 від 02.04.2025, в якому зазначена інформація, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб за актовим записом №49 від 03.06.1985, вчиненим Оксовською сільською радою Плесецького району Архангельської області, та на підставі рішення суду від 06.04.1994 шлюб розірваний, прізвище після розірвання шлюбу « ОСОБА_3 »; даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого Луцьким МУ УМВС України у Волинській області 09.01.1999.
Вищенаведене підтверджує зміну прізвища позивачем, про що зроблено відповідні записи на титульній сторінці трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20.12.1981. Такий недолік заповнення трудової книжки, як не завірений печаткою запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу, не є достатньою підставою для не взяття до уваги відомостей трудової книжки та не дослідження періодів роботи згідно записів у даній трудовій книжці при розрахунку страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії по віку.
Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому, порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на належну пенсію.
Так, Верховний суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 сформував правовий висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нетрудового стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17.
Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії за віком. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не взято до уваги відомості трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.12.1981 при розрахунку страхового стажу позивача та, як наслідок, протиправно не враховано до страхового стажу позивача даних трудової книжки, яка відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Висновки відповідача про те, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 05 років 03 місяці 01 день є також протиправними.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Харківській області №032350031400 від 20.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком є передчасним, необгрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням даних трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.12.1981 та висновків, викладених у судовому рішенні.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі № 140/3571/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар