К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року місто Київ

справа № 759/18423/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/5543/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді П`ятничук І.В. від 11 листопада 2025 року у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"(далі - КП "Київтеплоенерго") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що з 1 травня 2018 року КП "Київтеплоенерго" є виконавцем послуг, а саме: з 1 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 1 листопада 2021 року, у зв'язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у цілому під'єднано до мереж тепло- та водопостачання, як наслідок квартиру АДРЕСА_2 у даному будинку під`єднано до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 1 листопада 2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. 

Відповідач своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати житлово-комунальних послуг не виконував, у зв`язку з чим за період з 1 травня 2018 року по 30 червня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 62 263 грн 74 коп.

Також відповідачем у порушення вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" не сплачено внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг та плату за абонентське обслуговування.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 27 852 грн 48 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 4 595 грн 64 коп. та три проценти річних у розмірі 1 112 грн 62 коп.; заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 143 грн 40 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 013 грн 65 коп. та три проценти річних у розмірі 245 грн 38 коп.; заборгованість за спожиті з 1 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16 837 грн 94 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 871 грн 74 коп., три проценти річних у розмірі 444 грн 27 коп. та пеню у розмірі 540 грн 53 коп.; заборгованість за спожиті з 1 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8 986 грн 51 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 357 грн 97 коп., три проценти річних у розмірі 323 грн 89 коп. та пеню у розмірі 394 грн 09 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг постачання теплової енергії у розмірі 1 477 грн 24 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783 грн 75 коп.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 182 грн 42 коп.; судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Київтеплоенерго" заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 27 852 грн 48 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 4 595 грн 64 коп., три проценти річних у розмірі 1 112 грн 62 коп.; заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 143 грн 40 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 013 грн 65 коп., три проценти річних у розмірі 245 грн 38 коп.; заборгованість за спожиті з 1 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16 837 грн 94 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 871 грн 74 коп., три проценти річних у розмірі 444 грн 27 коп., пеню у розмірі 540 грн 53 коп.; заборгованість за спожиті з 1 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8 986 грн 51 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 357 грн 97 коп., три проценти річних у розмірі 323 грн 89 коп., пеню у розмірі 394 грн 09 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг постачання теплової енергії у розмірі 1 477 грн 24 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783 грн 75 коп.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 182 грн 42 коп., а всього 74 163 грн 52 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Київтеплоенерго" судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не виконує свій обов`язок зі сплати наданих позивачем послуг з тепло- та водопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість. При цьому суд установив, що надання послуг позивачем підтверджується документами про облік спожитої енергії, а на момент купівлі 24 травня 2023 року квартири відповідач знала про наявність заборгованості. Суд також дійшов висновку, що відповідач, виконавши обов'язок зі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, як власник майна, не позбавлена можливості звернутися до колишніх власників квартири з вимогою компенсувати витрати за період з 1 травня 2018 року по 24 травня 2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за період, що утворилася до набуття позивачем права власності на квартиру та стягнення судового збору у відповідній частині, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог або у разі визнання необхідним судом апеляційної інстанції скасувати рішення у повному обсязі і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що відповідач згідно договору купівлі-продажу є власником квартири з 24 травня 2023 року, тому у неї відсутній обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг за період з 1 травня 2018 року по 24 травня 2023 року.

Судом не враховано, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не передбачено у договорі купівлі-продажу.

Зауважує, що договір купівлі-продажу від 24 травня 2023 року, на підставі якого ОСОБА_1 стала власником квартири, не містить будь-яких відомостей щодо обов`язку нового власника сплатити заборгованість попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги.

Вказує, що квартира придбана відповідачем 24 травня 2023 року у забудовника та на момент передачі не була підключена до жодних мереж теплопостачання та гарячого водопостачання. Квартира придбана після будівельних робіт, без введення в експлуатацію комунікацій та без технічної можливості користуватися послугами, що є предметом спору. Факт відсутності надання послуг з постачання теплової енергії підтверджується актом опломбування вузла розподільчого обліку теплової енергії від 15 серпня 2023 року, яким зафіксовано повірку лічильника та встановлено показник 7,205 Гкал, та актом встановлення пломб вузла розподільчого обліку теплової енергії від 12 листопада 2025 року, яким зафіксовано показник лічильника - 7,205 Гкал.

Судом не враховано, що позивачем не надано детального розрахунку щомісячних нарахувань за період з 1 листопада 2021 року, що унеможливлює здійснити контррозрахунок заборгованості за період з 24 травня 2023 року.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач просила суд розглядати справу у порядку загального позовного провадження, але таке клопотання залишено судом без розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

КП "Київтеплоенерго" відзив на апеляційну скаргу не подало.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що у газеті "Хрещатик" № 111 (4511) від 6 серпня 2014 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ "Київенерго".

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". 

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

11 жовтня 2018 року між ПАТ "Київенерго" (кредитор) та КП "Київтеплоенерго" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 (з додатками), відповідно до якого ПАТ "Київенерго" відступило, а КП "Київтеплоенерго" набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

24 травня 2023 року між ТОВ "СТОЛИЦЯ ГРУП" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 403. На підставі даного договору продавець передав належну йому на праві власності, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 171,7 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 69,2 кв.м.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2023 року.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва, станом на 21 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_4 з 6 жовтня 2023 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунків заборгованості, наданих позивачем, станом на 1 липня 2025 року за адресою споживача: АДРЕСА_4 , наявна заборгованість: за спожиті у період з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 27 852 грн 48 коп. та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 143 грн 40 коп.; за спожиті у період з 1 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16 837 грн 94 коп. та послуги з постачання гарячої води у розмірі 8 986 грн 51 коп.

У період з 1 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року заборгованість з оплати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1 477 грн 24 коп. та заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 783 грн 75 коп.

За період з 1 березня 2020 року по 30 червня 2025 року, заборгованість з оплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 182 грн 42 коп. 

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 1 травня 2018 по 24 травня 2023 року

В статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону, споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об'єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-
комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Хоча у частині 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавець покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що як на підставу стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 з 1 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є споживачем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 1 листопада 2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. 

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі
принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Таким чином, аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що позивач повинен довести обставини того, що у період надання ним послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 1 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачем (власником) була відповідач ОСОБА_1 . 

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У частині 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження обставин споживання ОСОБА_1 послуг, які надавалися до квартири АДРЕСА_3 , позивачем до позовної заяви долучено Витяг з реєстру територіальної громади міста Києва, з якого убачається, що ОСОБА_1 з 6 жовтня 2023 року зареєстрована у квартирі (а.с. 6).

Також з матеріалів справи убачається, що 24 травня 2023 року на підставі договору-купівлі продажу ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_3 та здійснила державну реєстрацію права власності (а.с. 66, 91-92). 

Отже, ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води з 24 травня 2023 року, тобто з дня набуття квартири у власність.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 1 травня 2018 року по 24 травня 2023 року до неналежного відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України, позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача, не заявляв.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вище вказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 1 травня 2018 року по 24 травня 2023 року.

Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано вказав на те, що під час придбання квартири відповідач була обізнана про наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

Верховний Суд у постанові від 1 вересня 2020 року в справі № 686/6276/19 висловив правову позицію про те, що діючим законодавством не передбачено обов'язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Зміст договору купівлі-продажу квартири від 24 травня 2023 року, укладеного між ТОВ "СТОЛИЦЯ ГРУП" та ОСОБА_1 , свідчить, що у ньому відсутні умови про сплату новим власником боргу попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги (а.с. 91-92).

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води/постачання теплової енергії та гарячої води, стягнення плати за абонентське обслуговування та за обслуговування вузла комерційного обліку за період з 1 травня 2018 року по 24 травня 2023 року, а також про стягнення нарахованих за цей період інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, як похідних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 24 травня 2023 по 30 червня 2025 року

Звертаючись до суду з позовом, КП "Київтеплоенерго" вказує, що належна відповідачу квартира під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже остання споживає надані позивачем послуги та зобов`язана оплатити їх вартість.

Поряд з цим, указаний обов'язок виникає у разі отримання споживачем певних послуг. Відтак, питання щодо надання житлово-комунальними послугами та фактичного користування такими послугами входить до предмета доказування у даній справі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і
кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов'язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження надання відповідачу послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (теплової енергії та постачання гарячої води) позивач надав суду детальний розрахунок заборгованості з посиланням на розрахункові періоди, застосовані тарифи, площу квартири відповідача тощо. Надав також копії корінців наряду за період з жовтня 2018 року до березня 2025 року про включення будинку АДРЕСА_1 на початку опалювального сезону та про відключення на кінець опалювального сезону.

З документів, доданих відповідачем до апеляційної скарги, слідує, що її квартира облаштована засобом обліку споживання теплової енергії (теплолічильником) № 14013701. 

15 серпня 2023 року ТОВ "Еталон-АСП" провело опломбування вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення, а саме у квартирі АДРЕСА_3 , зафіксувавши показники 7,205 Гкал, що підтверджується актом (а.с. 95).

4 листопада 2025 року ТОВ "МЕГАВАТТ ЛТД" провело повірку засобу обліку споживання теплової енергії у квартирі відповідача, зафіксувавши показники 7,205 Гкал (а.с. 94).

Крім того, акт опломбування вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 15 серпня 2023 року підписаний, у тому числі слюсарем-сантехніком КП "Київтеплоенерго" ОСОБА_4 .

Отже, з дати придбання квартири відповідачем показання теплолічильника не змінювалися.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу та жодним чином не відреагував на доводи ОСОБА_1 про те, що показання її теплолічильника з дати придбання квартири (24 травня 2023 року) не змінювалися.

Також, як убачається зі змісту позовної заяви, позивач не аргументував на підставі чого нараховував певні обсяги використання відповідачем теплової енергії, зважаючи на те, що у квартирі встановлено теплолічильник.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року в справі № 753/2748/20 нараховування вартості послуг з центрального опалення без урахування показників лічильника обліку порушує права споживача на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отримані послуги.

При цьому, сам факт підключення будинку відповідача до тепломережі не є підставою для нарахування плати за послуги з централізованого опалення, оскільки обов`язковою умовою нарахування є саме факт користування такими послугами споживачем.

Таким чином, оскільки наявні в матеріалах справи докази спростовують факт споживання відповідачем послуг з централізованого опалення у період з 24 травня 2023 року по 30 червня 2025 року, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а також про стягнення нарахованих за цей період інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, як похідних позовних вимог.

Апеляційний суд додатково зауважує, що докази на спростування обставин надання послуг з теплопостачання, викладених у позовній заяві, надані відповідачем в суді апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2026 року приєднано до матеріалів справи долучені відповідачем до апеляційної скарги докази, оскільки такі докази стосуються предмета спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у період з 24 травня 2023 року по 30 червня 2025 року, а також стягнення нарахованих на цю суму заборгованості інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, як похідних позовних вимог.

Натомість відсутні підстави для скасування рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті у період з 24 травня 2023 року по 30 червня 2025 року послуги з постачання гарячої води, оскільки відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Проте, зміст апеляційної скарги не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті у період з 24 травня 2023 року по 30 червня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 676 грн 88 коп., незважаючи на те, що у прохальній частині відповідач просить скасувати рішення суду повністю та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,

З цих же підстав не може бути скасовано і рішення суду в частині стягнення за цей період заборгованості з оплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.

Крім того, щодо цих позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, - у разі укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.

Сукупний аналіз наведених положень закону свідчить, що споживачі (власники) зобов`язані сплачувати виконавцю комунальної послуги плату за абонентське обслуговування, незважаючи на те чи користуються безпосередньо послугами.

Згідно з розрахунком заборгованості, за період з 1 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1 477 грн 24 коп. та з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 783 грн 75 коп. (а.с. 11-12).

Установлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 , до якого позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, ОСОБА_1 набула 24 травня 2023 року.

Відтак, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити позивачу оплату за абонентське обслуговування за період з червня 2023 року по липень 2025 року, що згідно розрахунку позивача становить 887 грн 03 коп. (плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії) та 492 грн 10 коп. (плата за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води), що разом складає суму 1 379 грн 13 коп.

Таким чином, оскільки колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми заборгованості з оплати послуги за постачання гарячої води та стягнення її у розмірі 4 676 грн 88 коп., то наявні правові підстави і для зменшення нарахованих позивачем інфляційних втрат, трьох процентів річних і пені.

У статті 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг постачання гарячої води у період з 1 січня 2024 року по 31 травня 2025 року, виходячи із суми боргу 8 986 грн 51 коп., а саме інфляційні втрати у розмірі 1 357 грн 97 коп., три проценти річних у розмірі 323 грн 89 коп. та пеню у розмірі 394 грн 09 коп.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про стягнення заборгованості з оплати послуг за постачання гарячої води у розмірі 4 676 грн 88 коп., а відтак інфляційні втрати, три проценти річних та пеню необхідно обраховувати саме з цієї суми за період з 1 січня 2024 року по 31 травня 2025 року.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

Індекс інфляції за період з 1 січня 2024 року по 31 травня 2025 року становить 100,4% х100,3%х100,5%х100,2%х100,6%х102.2%х100,0%х100,6%х101,5%х101,8%х101,9%х101,4%х101,2%х100,8%х101,5%х100,7%х101,3%=1,18273.

Отже, розмір інфляційних втрат за період з 1 січня 2024 року по 31 травня 2025 року, який підлягає стягненню з відповідача, становить 854 грн 61 коп. (4 676,88 х 1,18273 - 4 676,88).

Три проценти річних розраховуються за формулою: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 (366) : 100.

Таким чином, розмір 3% річних за період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 143 грн 04 коп. (4 676,88 х 3% х 366 днів / 366 днів / 100%).

Розмір 3% річних за період з 1 січня 2025 року по 31 травня 2025 року ставить 58 грн 04 коп. (4 676,88 х 3% х 151 день / 365 днів / 100%).

Загальний розмір трьох процентів річних становить 201 грн 08 коп. (143,04+58,04).

Пеня за період з 1 січня 2024 року по 31 травня 2025 року становить 241 грн 90 коп. (4 676,88 х 0,01% х 517 днів). 

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення за весь період, плати за обслуговування вузла комерційного обліку підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог; рішення суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування, інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені необхідно змінити, зменшивши суму заборгованості за постачання гарячої води з 8 986 грн 51 коп. до 4 676 грн 88 коп., плати за абонентське обслуговування з 2 260 грн 90 коп. до 1 379 грн 13 коп., суми інфляційних втрат з 1 357 грн 97 коп. до 854 грн 61 коп., трьох процентів річних з 323 грн 89 коп. до 201 грн 08 коп. і пені з 394 грн 09 коп. до 241 грн 90 коп.

Судові витрати

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн, а відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 4 542 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та фактично зменшення суми заборгованості до 7 353 грн 60 коп., то сума задоволених позовних вимог у відсотковому співвідношенні становить 9,92%, а сума відмовлених позовних вимог - 90,08%. 

Відтак, судовий збір за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 300 грн 38 коп. (3 028 х 9,92%), а судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, становить 4 132 грн 31 коп. (4542 х 90,98%).

З наведеного слідує, що на обидві сторони покладаються судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, оскільки на КП "Київтеплоенерго" покладається більша сума судових витрат, то з нього на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору в розмірі 3 831 грн 93 коп. (4132,31-300,38).

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року у частині задоволення позову комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року у частині задоволення позову комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг за постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування, інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені змінити і зменшити суму заборгованості за: постачання гарячої води з 8 986 грн 51 коп. до 4 676 грн 88 коп., плату за абонентське обслуговування (постачання теплової енергії та гарячої води) з 2 260 грн 90 коп. до 1 379 грн 13 коп., суму інфляційних втрат з 1 357 грн 97 коп. до 854 грн 61 коп., три проценти річних з 323 грн 89 коп. до 201 грн 08 коп., пеню з 394 грн 09 коп. до 241 грн 90 коп.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (код ЄДРПОУ: 40538421;
місцезнаходження: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 3 831 грн 93 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: