Справа № 204/909/22
Провадження № 2/932/496/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді - Куцевола В.В.
при секретарі – Травкіній В.Р.
за участі 
представника позивача – ОСОБА_1 
представника відповідача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 , в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.10.2024 року, просила суд: 
здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя: 
-квартири за адресою АДРЕСА_1 ;
-квартири за адресою АДРЕСА_2 ;
-житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 ;
-житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 ;
-житлового будинку за адресою АДРЕСА_5 ;
-нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_6 ;
-земельних ділянок з кадастровими номерами: 1210700000:01:145:0010, 1210700000:01:163:0001, 5321381702:02:002:0005, 4625581300:01:009:0007, 4625581300:01:009:0005, 4625581300:01:013:0006, 4625581300:01:009:0006, 4625581300:01:016:0001.
визнати за ОСОБА_3 право власності на:
-квартиру за адресою АДРЕСА_2 ;
-квартиру за адресою АДРЕСА_1 ;
-нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_6 ;
-земельну ділянку з кадастровим номером 4625581300:01:009:0007, що знаходиться за адресою Львіська область, Турківський район, с. Верхнє Висоцьке, загальною площею 0,1501 га;
-земельну ділянку з кадастровим номером 4625581300:01:009:0005, що знаходиться за адресою Львівська область, Турківський район, с. Верхнє Висоцьке, загальною площею 0,2881 га;
-земельну ділянку з кадастровим номером 4625581300:01:009:0006, що знаходиться за адресою Львівська область, Турківський район, с. Верхнє Висоцьке, загальною площею 0,1514 га.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 було придбано нерухоме майно та земельні ділянки. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки майно є спільною сумісною власністю позивач просить суд визнати за нею право власності на частину нерухомого майна в порядку поділу майна подружжя.
Представником відповідача подано відзив, в якому зазначає, що вказане у позові майно не спільним сумісним. Відповідач не чинить позивачу перешкоди у користуванні спільним майном та при розірванні шлюбу сторони домовились про розподіл майна.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2023 року цивільну справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська – за підсудністю.
Ухвалою від 27.02.2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила, що майно яке було набуте за час перебування у шлюбі з відповідачем безпідставно частково було переоформлено на близьких відповідачу осіб.
Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. 
Судом встановлено, що з 09.06.1993 року по 17.06.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2021 року у справі № 204/2740/21. 
Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на:
-земельну ділянку з кадастровим номером 1210700000:01:145:0010 на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2021 року;
-квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 02.07.2021 року;
-земельну ділянку з кадастровим номером 1210700000:01:163:0001 на підставі договору дарування від 15.06.2020 року;
-земельну ділянку з кадастровим номером 5321381702:02:002:0005 на підставі рішення органу місцевого самоврядування: Дейкалівська сільська рада;
-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 15.12.2017 року;
-земельну ділянку з кадастровим номером 4625581300:01:009:0007 на підставі договору дарування від 02.09.2016 року;
-земельну ділянку з кадастровим номером 4625581300:01:009:0005 на підставі договору дарування земельної ділянки від 02.09.2016 року;
-земельну ділянку з кадастровим номером 4625581300:01:013:0006 на підставі договору дарування від 02.09.2016 року;
-земельну ділянку з кадастром номером 4625581300:01:009:0006 на підставі договору дарування від 02.09.2016 року;
-земельну ділянку з кадастром номером 4625581300:01:016:0001 на підставі купівлі-продажу від 02.09.2016 року;
-будинок за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2016 року;
-будинок за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року;
-53/100 часток будинку за адресою: АДРЕСА_7 на підставі рішення суду від 26.12.2008 року;
-нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі продажу від 12.02.2003 року;
-квартиру за адресою: АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу 22.03.2008 року;
-квартиру за адресою: АДРЕСА_9 на підставі договору-купівлі продажу від 28.05.2010 року.
Інформація щодо реєстрації права власності на будинок за адресою АДРЕСА_5 в реєстрах відсутня. Згідно відповіді КП ДМБТІ ДМР від 11.07.2025 року № 7244, в матеріалах інвентаризаційної справи наявні відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2002 року.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом 25.09.2024 року право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_6 , 05.10.2022 року зареєстроване за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по частини за кожним. 
Згідно наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 02.07.2021 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії договору дарування від 02.07.2021 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
За загальними положеннями, визначеним ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Відповідно до ч.1-2 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт набуття відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 1210700000:01:145:0010, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , після розірвання шлюбу, а доказів того, що на придбання було витрачено спільні кошти сторін, позивачем не надано, вказане майно не підлягає поділу.
Посилання позивача на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була набута у шлюбі, а потім була відчужена без її згоди, тому підлягає поділу, суд не приймає до уваги, оскільки позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними позивачем не заявлялось, а також не залучено ОСОБА_7 як відповідача.
Також земельні ділянки з кадастровими номерами 1210700000:01:163:0001, 4625581300:01:009:0007, 4625581300:01:009:0005, 4625581300:01:013:0006, 4625581300:01:009:0006, квартира розташована за адресою АДРЕСА_2 , не можуть вважатися спільною сумісною власністю подружжя оскільки були набуті відповідачем на підставі договорів дарування, тому згідно вимог ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_4 .
Окрім цього, право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , 05.10.2022 року зареєстроване за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по частини за кожним. Підстави вибуття вказаного приміщення з власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачем не оскаржуються, тому вказане майно не може бути об`єктом поділу майна подружжя. 
При цьому суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, суд дійшов висновку, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналогічний припис містить частина перша статті 13 ЦПК Україну у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду. Позивач не заявляв вимог про припинення права спільної сумісної власності на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , а тому суди на порушення норм процесуального права вийшли за межі позовних вимог у цій частині.
Заявлена позивачем вимога про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна не може бути задоволена, оскільки, як встанволено судом, квартира за адресою АДРЕСА_2 , квартира за адресою АДРЕСА_1 , земельні ділянки з кадастровими номерами 4625581300:01:009:0007, 4625581300:01:009:0005, 4625581300:01:009:0006, є особистою приватною власністю відповідача, а нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_6 , на час розгляду справи перебуває у власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
При цьому, позивачем не заявлялось вимог щодо припинення права спільної сумісної власності на об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку з кадастровим номером 5321381702:02:002:0005, земельну ділянку з кадастром номером 4625581300:01:016:0001, будинок розташований за адресою АДРЕСА_3 , будинок розташований за адресою АДРЕСА_4 , 53/100 часток будинку розташованого за адресою АДРЕСА_7 , квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_8 , квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_9 , будинку розташованого за адресою АДРЕСА_5 . 
Оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню. 
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол