Справа № 180/496/26
2/180/555/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Хомченко С.І.,
з секретарем судового засідання Беспалою К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності на частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника, звернулась з позовом до відповідача про поділ майна та визнання права власності на частину квартири. В обґрунтування позову зазначено, що під час зареєстрованого з 06.06.1998 по 25.11.2009 роки шлюбу, сторони придбали у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано за відповідачем. Вказана квартира, як спільна сумісна власність подружжя, підлягає поділу в рівних частках по кожному з подружжя. Оскільки між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільно нажитого майна, позивач просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири та визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири.
Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст.11 ЦПК України, та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).
Судом встановлено, що 06.06.1998 року було укладено шлюб між сторонами, що підтверджується виятгом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00053576855 від 12.09.2025 року.
25.11.2009 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 . 
Під час шлюбу сторонами придбано за Договором купівлі-продажу від 20.08.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П., зареєстровано в реєстрі за № 3259, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,30 кв.м., право власності на яку було зареєстровано за відповідачем по справі, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації», №1946238 від 10.11.2003 року.
Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , яка знаходиться у власності ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). 
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. 
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Як вбачається з ч.ч.1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. 
Як встановлено судом, відповідно до досліджених матеріалів справи, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,30 кв.м. придбана 20.08.2002 року - тобто в період шлюбу між сторонами та за спільні кошти подружжя, а отже є спільною сумісною власністю сторін. 
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, тому суд вважає за необхідне роділити спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,3 кв.м., залишивши у власності ОСОБА_3 частину вказаної квартири.
З урахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 60,69-71 СК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності на частину квартири - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно подружжя, що є у спільній сумісній власності: визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,3 м.кв., житловою площею 32,2 м.кв., а також визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,3 м.кв., житловою площею 32,2 м.кв.. 

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко