ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1885/26 Справа № 199/5684/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сенчишин Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бутова Михайла Алєковича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
захисника Бутова М. А.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 23 березня 2026 року біля 01 год. 20 хв. ОСОБА_1 в районі будинку № 1 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що у працівників поліції не було жодних законних підстав направляти водія на проходження медичного огляду до медичного закладу, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено жодної ознаки наркотичного сп`яніння, проте останні мали припущення, що в його автомобілі знаходиться наркотична речовина.
Зазначає, що наявність у транспортному засобі водія тих чи інших предметів, що викликають сумніви, підозру, припущення щодо стану водія, без виявлення в нього жодних ознак сп`яніння згідно Інструкції, не є підставою для направлення водія до лікарні. 
Посилається на абз.6 ст.266 КУпАП та “Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду ”, затверджений постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, згідно яких направлення водія транспортного засобу на медичний огляд можливе лише у разі виявлення поліцейськими ознак сп`яніння, які визначені МОЗ і МВС.
Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що в даному випадку, огляд особи на визначення його стану сп`яніння проведений без порушення вимог ст.266 КУпАП.
Звертає увагу, що медичний огляд відносно водія ОСОБА_1 на визначення його стану сп`яніння є недійсним, бо проведений з порушенням процедури, яка передувала цьому огляду. 
Також вказує щодо нелогічних дій з боку поліцейського, які протирічать тій обставині, що у разі виявлення у водія ознак сп`яніння, він повинен бути відсторонений від керування транспортним засобом, проте поліцейський надав ОСОБА_2 розпорядження перегнати авто подалі від перехрестя. 
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Так, статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який оформлений повноважною особою згідно вимог КУпАП; рапортом працівника патрульної поліції, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, його направлення до медичного закладу для проходження огляду та отримання висновку № 735 відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлене наркотичне сп`яніння; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №735, відповідно до якого станом на 01 год. 40 хв. 23 березня 2026 року у ОСОБА_1 встановлено наркотичне сп`яніння; відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції, яким зафіксовано проходження ОСОБА_1 медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі з його згоди.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
При цьому, апеляційним судом не встановлено порушень процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією, оскільки його було проведено у спеціалізованому медичному закладі кваліфікованим лікарем-наркологом.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Апеляційний суд відхиляє як неспроможні та такі, що не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським під час зупинки транспортного засобу не було повідомлено водієві конкретних ознак наркотичного сп`яніння, з огляду на таке.
Формальна відсутність вголос озвученого переліку ознак сп`яніння безпосередньо на місці зупинки не є суттєвим (істотним) порушенням процедури, яке могло б нівелювати подальші законні дії правоохоронців або свідчити про недопустимість доказів. Головною метою виявлення таких ознак є встановлення поліцейським підстав для направлення особи на відповідний огляд.
Ключовим правовим критерієм для встановлення вини за ст. 130 КУпАП є саме об`єктивний стан особи, а не суб`єктивне сприйняття нею первинних ознак сп`яніння під час спілкування з поліцейським, визначальним у цій категорії справ є факт добровільної згоди водія на проходження медичного огляду та безпосередні результати такого огляду. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечував проти проходження відповідного дослідження та пройшов медичний огляд у закладі охорони здоров`я, стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 був офіційно, чітко та беззаперечно підтверджений висновком лікаря за результатами лабораторного дослідження (тестування) біологічного середовища, проведеного у встановленому законом порядку.
На думку апеляційного суду, зазначене апелянтом порушення процедури не є істотним, оскільки матеріали справи в цілому підтверджують наявність ознак сп`яніння, що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом, ОСОБА_1 добровільно пройшов медичний огляд, а медичний висновок підтвердив стан наркотичного сп`яніння, тому апеляційний суд дійшов висновку, що таке порушення є формальним і таким, що саме по собі не спростовує факту перебування особи у стані сп`яніння, таким чином не спростовує склад адміністративного правопорушення та не є підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, доводи апеляційної скарги, що поліцейський не відсторонив ОСОБА_2 від керування транспортним засобом та надав розпорядження перегнати авто подалі від перехрестя також не заслуговують на увагу, оскільки з дослідженого відеозапису встановлено, що поліцейський попросив порушника перекотити авто, а такі дії не охоплюються поняттям керування транспортним засобом.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність  ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відтак оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Бутова Михайла Алєковича залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 ч. 1за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун