Справа № 560/14383/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

15 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які полягають в обмеженні з 01.03.2025 перерахованої пенсії позивача у загальному розмірі 27 138,48 грн максимальним розміром 23 610,00 грн; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснювати з 01.03.2025 нарахування та виплату позивачу перерахованої пенсії, яка складає 27 138,48 грн, без обмеження максимальним розміром.
Ухвалою суду від 22.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Позивач вважає, що відповідач протиправно застосував до його пенсії обмеження максимальним розміром.
Вказує, що його пенсія призначена відповідно до Закону № 2262-XII, а тому правові підстави для її обчислення, перерахунку та виплати мають визначатися саме цим спеціальним законом.
Зазначає, що після перерахунку з 01.03.2025 розмір пенсії становить 27 138,48 грн, однак до виплати відповідач визначив 23 610,00 грн, тобто застосував максимальне обмеження.
Стверджує, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, якими було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, визнано неконституційними. Відповідно, як вказує позивач, такі положення втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Позивач вважає, що стаття 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не може бути застосована до спірних правовідносин як підстава для обмеження пенсії за Законом № 2262-XII, оскільки така правова позиція не відповідає висновкам Конституційного Суду України та Верховного Суду.
З цих підстав позивач просить задовольнити позов повністю.
У відзиві на позов відповідач проти позову заперечив з таких підстав.
Зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні та отримує пенсію з 25.12.1995 за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.
Вказує, що відповідно до статті 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій осіб на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Відповідач вважає, що пенсія позивача правомірно виплачується із застосуванням максимального обмеження у розмірі 23 610,00 грн, оскільки ця сума відповідає десяти прожитковим мінімумам для осіб, які втратили працездатність.
У відзиві на позов відповідач просить провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін та повідомити про час та місце розгляду справи з метою участі в судовому засіданні представника управління.
Розглянувши клопотання, матеріали справи, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
За пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Так, зміст позовних вимог свідчить, що ця справа стосується саме оскарження фізичною особою дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити дії, пов`язані з реалізацією права на пенсійне забезпечення.
Отже, справа належить до категорії справ, передбачених пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України.
Суд також враховує, що спірні обставини у цій справі встановлюються на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи.
При цьому, клопотання відповідача не містить посилань на необхідність допиту свідків, призначення експертизи, дослідження речових доказів або встановлення обставин, які неможливо з`ясувати на підставі письмових матеріалів справи.
Відповідач також не зазначив, які саме обставини справи не можуть бути встановлені без проведення судового засідання з повідомленням сторін.
Водночас, саме по собі бажання представника відповідача взяти участь у судовому засіданні не є достатньою підставою для відступу від письмового провадження у справі, яка законом віднесена до категорії справ, що розглядаються без повідомлення учасників.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 640/11869/20, за якою особливістю спрощеного позовного провадження є, зокрема, дослідження судом доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, а суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення такого судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи. При цьому суд має надати оцінку відповідному клопотанню та мотивувати висновок щодо наявності або відсутності підстав для його задоволення.
У постанові від 28 листопада 2024 року у справі № 580/6572/22 Верховний Суд, посилаючись на зазначений правовий висновок, також виходив із того, що доводи про помилковий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження є безпідставними, якщо сторона не зазначає, які саме обставини справи не були встановлені у зв`язку з розглядом справи без повідомлення учасників.
При цьому, розгляд справи без повідомлення сторін не позбавляє учасників справи права подавати заяви по суті справи, докази, пояснення, заперечення, клопотання та інші процесуальні документи у порядку і строки, визначені КАС України.
З огляду на викладене вище, враховуючи предмет спору, категорію справи, характер доказів, відсутність обґрунтування необхідності усного розгляду, а також приписи пункту 2 частини першої статті 263 та пунктів 1, 2 частини шостої статті 262 КАС України, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволенню не підлягає.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером Служби безпеки України та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу призначено пенсію за вислугу років. 
У матеріалах пенсійної справи містяться документи щодо проходження позивачем служби, його звільнення, розрахунку вислуги років, грошового забезпечення та розрахунків пенсії. 
Зокрема, у матеріалах зазначена загальна вислуга років для призначення пенсії - 27 років 07 місяців 04 дні.
Позивач отримує пенсію з 25.12.1995 за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.
Суд також встановив, що між цими ж сторонами раніше існували судові спори щодо пенсійного забезпечення позивача. 
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 560/9917/24 було вирішено спір щодо перерахунку та виплати пенсії позивача з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713, без застосування обмеження максимальним розміром.
Водночас, предметом розгляду в цій справі є не правильність виконання рішення суду у справі № 560/9917/24, а правомірність застосування відповідачем з 01.03.2025 максимального обмеження до перерахованої пенсії позивача.
У лютому 2025 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача. 
Після такого перерахунку та з урахуванням індексації з 01.03.2025 розмір пенсії позивача становив 27 138,48 грн, а відповідач обмежив її виплату сумою 23 610,00 грн.
Відповідач у відзиві не заперечує правовий статус позивача як пенсіонера за Законом № 2262-XII та не спростовує факту застосування до його пенсії максимального обмеження.
Натомість відповідач вважає таке обмеження правомірним, посилаючись на норми законодавства, наведені у відзиві.
Сума 23 610,00 грн відповідає десяти прожитковим мінімумам для осіб, які втратили працездатність, оскільки стаття 7 Закону № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлювала у 2025 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 2361 грн.
Отже, у цій справі спірними не є обставини щодо перебування позивача на обліку у відповідача, отримання ним пенсії за Законом № 2262-XII, факту перерахунку пенсії та застосування до неї максимального обмеження.
Предметом спору є правомірність дій відповідача щодо обмеження з 01.03.2025 виплати перерахованої пенсії позивача у розмірі 27 138,48 грн максимальним розміром 23 610,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
За частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до статті 63 Закону № 2262-XII, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII у редакції, чинній до ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, передбачала, що максимальний розмір пенсії, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII щодо обмеження пенсії максимальним розміром визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними. 
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI до втрати чинності її приписами в частині поширення на Закон № 2262-XII передбачала обмеження максимального розміру пенсій, призначених або перерахованих, зокрема відповідно до Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 визнано неконституційними приписи статті 2 Закону № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон № 2262-XII. 
Цим Рішенням установлено, що такі приписи втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 12.04.2023.
Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX установлювала у 2025 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 2361 грн.
Постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» прийнята відповідно до пункту 6 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та регулює питання індексації пенсійних і страхових виплат у 2025 році.
Пункт 2 вказаної постанови установив, що з 1 березня 2025 р.: 1) розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 18, ст. 968), пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” (Офіційний вісник України, 2023 р., № 26, ст. 1475) та підпункту 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2024 р. включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови.
Підвищення пенсії, передбачене абзацом першим цього підпункту, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 713 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб” (Офіційний вісник України, 2021 р., № 57, ст. 3525).
Підвищення пенсії на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31 грудня 2024 р. відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, та перерахунку пенсії відповідно до зазначеного Закону, крім перерахунків у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за зазначеним Законом.
Підвищення пенсії, передбачене цим підпунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; 2) розміри пенсій, передбачені абзацами другим і третім частини першої статті 22 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, підвищені відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525), підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови; 3) розміри пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачені частиною третьою статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, підвищені відповідно до підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525), підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови; 4) розмір пенсії за особливі заслуги, визначений згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною”, підвищений відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525), підвищується на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови; 5) розміри пенсій, призначених відповідно до Законів України “Про державну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про статус народного депутата України”, “Про наукову і науково-технічну діяльність” (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” (Офіційний вісник України, 2023 р., № 26, ст. 1475), підпункту 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525) і строк призначення яких до 31 грудня 2024 р. включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
Підвищення пенсій на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31 грудня 2024 р. відповідно до Законів України “Про державну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про статус народного депутата України”, “Про наукову і науково-технічну діяльність”; 6) з метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, пенсії, призначені відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон) за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2024 р. включно, які не підвищені згідно з пунктом 1 цієї постанови, перераховуються шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який використовувався для призначення/перерахунку їх пенсії, на коефіцієнт збільшення: для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2021 році, - 1,0575; для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2022 році, - 1,046; для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2023 році, - 1,0345; для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2024 році, - 1,023.
Перерахунок пенсій відповідно до цього підпункту проводиться із збереженням щомісячних доплат до пенсії, встановлених пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 18, ст. 968), пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” (Офіційний вісник України, 2023 р., № 26, ст. 1475) і підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525), в межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом. Зазначені щомісячні доплати враховуються під час подальших перерахунків пенсії у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії; 7) особам у віці від 65 років і більше, які не працюють (не провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), страховий стаж яких становить не менше ніж 35 років у чоловіків і не менше ніж 30 років у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, та в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 Закону, абзацу першого частини першої, частини другої статті 28 Закону, не досягає 3758 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; особам, яким виповнилося 80 років і більше, страховий стаж яких становить не менше ніж 25 років у чоловіків і не менше ніж 20 років у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, в яких розмір пенсійної виплати з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсаційної виплати, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”), не досягає 3758 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; особам у віці від 70 до 80 років (крім осіб, передбачених в абзаці першому цього підпункту), страховий стаж яких становить не менше ніж 35 років у чоловіків і не менше ніж 30 років у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, в яких розмір пенсійної виплати з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсаційної виплати, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”), не досягає 3613 гривень, надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; особам, яким не виповнилося 70 років (крім осіб, передбачених в абзаці першому цього підпункту), страховий стаж яких становить не менше ніж 35 років у чоловіків і не менше ніж 30 років у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, а також особам з інвалідністю I групи незалежно від віку та тривалості страхового стажу, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, установлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”), не досягає 3323 гривень, надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій; іншим особам, які отримують пенсію, не працюють (не провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та в яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”), та щомісячної державної адресної допомоги, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. № 265 “Деякі питання пенсійного забезпечення громадян” (Офіційний вісник України, 2008 р., № 25, ст. 785), не досягає 3038 гривень, надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій.
Якщо в осіб, зазначених в абзаці третьому цього підпункту, страховий стаж становить менше ніж 35 років у чоловіків і менше ніж 30 років у жінок, щомісячна доплата до пенсії встановлюється в розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з розміру, передбаченого в абзаці третьому цього підпункту (3613 гривень). При цьому розмір пенсійної виплати за наявності страхового стажу не менше ніж 25 років у чоловіків і не менше ніж 20 років у жінок із числа осіб у віці від 75 до 80 років не може бути меншим, ніж 3613 гривень.
Особам, зазначеним в абзацах першому і п`ятому цього підпункту, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, та працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), щомісячна доплата до пенсії, передбачена абзацами першим і п`ятим цього підпункту, встановлюється з дати, що настає за датою звільнення з роботи (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу); 8) перерахування щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та особам, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, передбачене частиною другою статті 31 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, проводиться на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, у межах максимального розміру щомісячної страхової виплати, визначеного частиною першою статті 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. Розмір збільшення в результаті перерахування щомісячних страхових виплат, передбачених цим підпунктом, не може перевищувати 1500 гривень.
Водночас, суд вказує на те, що положення цієї постанови регулюють порядок індексації та підвищення пенсійних виплат у 2025 році і не є самостійною законодавчою підставою для обмеження загального розміру пенсії, призначеної за Законом № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами.
Верховний Суд неодноразово розглядав спори щодо обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII.
Так, у постанові від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19 Верховний Суд висловив правову позицію щодо протиправності обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII, максимальним розміром після втрати чинності положеннями частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
У постанові від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21 Верховний Суд зазначив, що положення статті 2 Закону № 3668-VI та положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII є однопредметними у частині регулювання обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців, а тому застосування статті 2 Закону № 3668-VI не може нівелювати правові наслідки Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.
У постанові від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21 Верховний Суд звернув увагу, що раніше вже неодноразово наголошував на неправомірності обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, зокрема, у постановах від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 08.08.2019 у справі № 522/3271/17, від 10.10.2019 у справі № 522/22798/17, від 30.10.2020 у справі № 522/16881/17 та від 17.05.2021 у справі № 343/870/17.
У постанові від 29.06.2023 у справі № 580/6094/21 Верховний Суд дійшов висновку, що у таких правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
У постанові від 20.03.2024 у справі № 560/8994/21 Верховний Суд підтвердив раніше сформований підхід, відповідно до якого після ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 у Законі № 2262-XII відсутня норма, яка дозволяє обмежувати пенсію, призначену за цим Законом, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. 
Верховний Суд також зазначив, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Закон № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, а не Закон № 3668-VI.
Суд ураховує ці правові висновки Верховного Суду, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при розгляді справи № 560/14383/25.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що предметом судового контролю є дії відповідача щодо обмеження з 01.03.2025 виплати перерахованої пенсії позивача у розмірі 27 138,48 грн максимальним розміром 23 610,00 грн.
Щодо посилання відповідача на статтю 43 Закону № 2262-XII, то суд зазначає про таке. 
Відповідач посилається на статтю 43 Закону № 2262-XII як на одну з підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Суд не приймає цей довід відповідача з огляду на таке.
Частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.
Отже, станом на 01.03.2025 стаття 43 Закону № 2262-XII не містила чинної норми, яка дозволяла б відповідачу обмежити пенсію позивача максимальним розміром 23 610,00 грн.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 у справі № 560/8994/21 підтвердив, що після Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, яка могла б бути підставою для обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами.
Тому посилання відповідача на статтю 43 Закону № 2262-XII не підтверджує правомірності спірних дій.
Із приводу посилання відповідача на статтю 2 Закону № 3668-VI, то суд вказує на таке. 
Відповідач також посилається на статтю 2 Закону № 3668-VI, яка передбачала обмеження максимального розміру пенсій, призначених або перерахованих, зокрема, відповідно до Закону № 2262-XII.
При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд у своїй судовій практиці послідовно виходить із того, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення статті 2 Закону № 3668-VI у частині поширення її дії на пенсії за Законом № 2262-XII є однопредметними, оскільки регулюють ті самі правовідносини - обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром.
У постанові від 29.06.2023 у справі № 580/6094/21 Верховний Суд дійшов висновку, що у таких правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 визнано неконституційними приписи статті 2 Закону № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон № 2262-XII. 
Ці приписи втратили чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 12.04.2023.
Оскаржувані дії відповідача вчинені з 01.03.2025, тобто після втрати чинності зазначеними приписами статті 2 Закону № 3668-VI.
Отже, стаття 2 Закону № 3668-VI також не могла бути належною правовою підставою для обмеження пенсії позивача з 01.03.2025.
Щодо посилання відповідача на Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», то суд виходить із таких міркувань. 
Відповідач фактично виходить із того, що оскільки статтею 7 Закону № 4059-IX установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 2361 грн, то максимальний розмір пенсії становить 23 610,00 грн.
Суд відхиляє цей довід відповідача з огляду на таке.
Стаття 7 Закону № 4059-IX дійсно визначає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 
Однак ця норма сама по собі не встановлює обмеження пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, десятьма такими прожитковими мінімумами.
Інакше кажучи, Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначає числову величину прожиткового мінімуму, але не є спеціальним законом, який установлює обмеження максимального розміру пенсії для осіб, які отримують пенсію за Законом № 2262-XII.
Відповідна правова підстава повинна міститися у спеціальному законі, який регулює пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби. 
Станом на 01.03.2025 такої чинної підстави відповідач не навів.
Із приводу посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 209, то суд виходить із такого. 
Відповідач також посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209.
Суд зазначає, що ця постанова регулює питання індексації пенсійних і страхових виплат у 2025 році. 
Вона прийнята відповідно до пункту 6 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Пункт 2 постанови № 209 передбачає підвищення з 01.03.2025, зокрема, розмірів пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-XII.
Водночас, постанова Кабінету Міністрів України як підзаконний нормативно-правовий акт не може встановлювати або відновлювати обмеження максимального розміру пенсії, якщо така підстава відсутня у законі або якщо відповідне законодавче регулювання визнане неконституційним.
Крім того, положення постанови № 209 регулюють порядок індексації та підвищення пенсійних виплат у 2025 році. 
Вони не встановлюють самостійної законодавчої підстави для обмеження загального розміру пенсії, призначеної за Законом № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Обмеження розміру збільшення пенсії внаслідок індексації, передбачене постановою № 209, не тотожне обмеженню всього розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
У цій справі відповідач застосував саме обмеження загального розміру пенсії позивача сумою 23 610,00 грн, тобто десятьма прожитковими мінімумами, а не лише обмеження розміру збільшення за результатами індексації.
Отже, постанова № 209 не є самостійною і достатньою правовою підставою для обмеження всієї пенсії позивача максимальним розміром. 
Тому посилання відповідача на цю постанову не підтверджує правомірності обмеження виплати пенсії позивача сумою 23 610,00 грн.
Із приводу доводів відповідача про дію Рішення Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022, то суд зазначає про таке. 
Суд ураховує, що відповідач фактично тлумачить Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 обмежено, як таке, що не поширюється на правовідносини з виплати пенсії позивачу.
При цьому, суд не погоджується з таким тлумаченням з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 неконституційними визнано приписи статті 2 Закону № 3668-VI саме в тій частині, у якій вони поширюють свою дію на Закон № 2262-XII.
У цій справі позивач є пенсіонером саме за Законом № 2262-XII, а спірне обмеження застосовано саме до пенсії, призначеної відповідно до цього Закону.
Отже, станом на 01.03.2025 відповідач не міг застосовувати приписи статті 2 Закону № 3668-VI як правову підставу для обмеження пенсії позивача.
Такий висновок узгоджується також із постановою Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 560/8994/21, у якій Верховний Суд після ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 не змінив раніше сформований підхід щодо неможливості обмеження пенсій за Законом № 2262-XII максимальним розміром на підставі статті 2 Закону № 3668-VI.
Як зазначено вище, за частиною другою статті 77 КАС України саме відповідач повинен довести правомірність своїх дій.
У цій справі факт проведення перерахунку пенсії та застосування до неї максимального обмеження підтверджується матеріалами справи та фактично не заперечується сторонами.
Відповідач навів правову позицію щодо застосування максимального обмеження, проте не довів наявності чинної правової норми, яка станом на 01.03.2025 дозволяла б обмежити пенсію позивача, призначену відповідно до Закону № 2262-XII, максимальним розміром 23 610,00 грн.
З огляду на це суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обмеження з 01.03.2025 виплати перерахованої пенсії позивача у розмірі 27 138,48 грн максимальним розміром 23 610,00 грн є протиправними.
Щодо належного способу захисту, то суд вказує на таке. 
Позивач просить, зокрема, зобов`язати відповідача здійснювати з 01.03.2025 нарахування та виплату пенсії у розмірі 27 138,48 грн без обмеження максимальним розміром.
Суд встановив, що станом на 01.03.2025 після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача становив 27 138,48 грн, а її виплата була обмежена відповідачем сумою 23 610,00 грн. 
Саме ці дії відповідача є предметом судового контролю в цій справі.
Водночас, суд враховує, що розмір пенсії не є сталою величиною та може змінюватися після 01.03.2025 у зв`язку з проведенням передбачених законом перерахунків, індексацій, зміною складових пенсійної виплати або інших юридично значимих обставин.
З огляду на це зазначення у зобов`язальній частині резолютивної частини рішення конкретного розміру пенсії 27 138,48 грн як суми, що підлягає нарахуванню та виплаті з 01.03.2025, може призвести до неправильного тлумачення рішення суду як такого, що фіксує незмінний розмір пенсії позивача на майбутнє.
При цьому, адміністративний суд у цій справі перевіряє правомірність дій відповідача щодо застосування максимального обмеження пенсії станом на момент їх вчинення та не вирішує питання про розмір пенсії позивача після можливих подальших перерахунків, індексацій чи інших змін, які могли мати місце після 01.03.2025.
Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України, суд при вирішенні справи по суті може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Згідно із змістом пункту 10 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 01.03.2025 нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таке формулювання не змінює суті позовних вимог, оскільки суд задовольняє вимогу позивача саме в частині усунення протиправного максимального обмеження пенсії. 
Водночас, воно забезпечує належне виконання рішення з урахуванням того, що фактичний розмір пенсії позивача має визначатися станом на відповідні дати відповідно до чинного на той час правового регулювання.
З огляду на викладене вище, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій щодо обмеження з 01.03.2025 виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 у розмірі 27 138,48 грн максимальним розміром 23 610,00 грн.
Такі дії відповідача не відповідають частині другій статті 19 Конституції України, частині другій статті 2 КАС України, статті 1-1 Закону № 2262-XII, правовим висновкам Конституційного Суду України, викладеним у Рішеннях від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, а також висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які наведені вище.
Отже, позовні вимоги в цій справі підлягають задоволенню повністю.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обмеження з 01.03.2025 виплати ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром - 23 610,00 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.03.2025 ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії без її обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений