Справа № 202/3866/25
Провадження № 2/202/4122/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Недобитюк Н.В.
за участю секретаря судового засідання Іващенко І.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, –
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_4 укладено договір № 3367934, шляхом підписання електронним підписом позичальника.
16.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 16/12-2021-43, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає права вимоги до позичальників в тому числі за договором № 3367934, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником ОСОБА_3 
10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр», а ТОВ «Коллект Центр» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до реєстру боржників, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 3367934 в сумі 54815,76 гривень, з яких: 6986,00 гривень – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 47129,76 гривень – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 700,00 гривень – заборгованість за комісіями.
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_5 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за Договором № 3367934 від 03.05.2021, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» загальний розмір заборгованості 54815,76 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та 13000,00 грн витрат на правову допомогу.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 29.04.2026 року заочне рішення суду від 11.03.2026 року у цій справі було скасовано за заявою відповідача, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання 14.05.2026 року з`явився представник позивача Дарчук Д.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Проте, до суду подала відзив, у якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у зв`язку зі спливом позовної давності, а також заперечувала правомірність нарахування відсотків поза межами 30-денного строку кредитування. Крім того, відповідач повідомила про зміну прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » та просила суттєво зменшити витрати на правничу допомогу як неспівмірні.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. 
При цьому згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що 03.05.2021 між ОСОБА_8 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено Договір № 3367934.
Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі, визначеній у п. 1.2, а саме 10 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. 
Згідно з п. 1.3 Договору, кредит надається строком на 30 днів з 03.05.2021.
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів встановлено п. 1.4 Договору – 02.06.2021. Відповідно до п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту становить 700,00 грн. Згідно з п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом: 2 640,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Порядок укладення Договору врегульовано Розділом 6. 
Так, згідно з п. 6.1, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника.
Відповідно до п. 6.2, акцепт надається позичальником шляхом відправлення електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем (SMS) на мобільний телефон позичальника. 
Згідно з п. 6.4 та 6.5, укладення договору в електронній формі юридично є еквівалентним власноручному підпису, а сам договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
За правилами ч. 6 та ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» для прийняття пропозиції особа має ідентифікуватися в системі та надати відповідь.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.06.2023, що після укладення кредитного договору відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
У подальшому, 16.12.2021 ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 16/12-2021-43, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальника ОСОБА_3 за Договором № 3367934 від 03.05.2021.
10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено Договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальника ОСОБА_3 за Договором № 3367934 від 03.05.2021.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Щодо доводів відповідача про пропуск строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За умовами договору строк повернення кредиту настав 02.06.2021, відповідно право на позов виникло з 03.06.2021.
Однак, відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню COVID-19, строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX розділ було доповнено п. 19, яким встановлено, що у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється (пункт був виключений лише Законом від 14.05.2025 № 4434-IX). Враховуючи зазначені норми, позивач звернувся до суду в межах визначеного законодавством строку позовної давності.
Щодо розміру заборгованості та правомірності нарахування процентів.
Судом встановлено, що за договором відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. Разом з цим, як вбачається з наданої позивачем Виписки по рахунку, відповідачем у червні 2021 року здійснювалися платежі на часткове погашення тіла кредиту. З урахуванням часткового погашення, залишок основної суми боргу (тіла кредиту) склав 6 986,00 грн. Доказів повного повернення позики відповідачем не надано.
Стосовно вимоги про стягнення відсотків у сумі 47 129,76 грн, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Строк кредитування за Договором № 3367934 був погоджений сторонами тривалістю 30 днів (до 02.06.2021), за який за умовами п. 1.5.2 було передбачено нарахування процентів у загальному розмірі 2 640,00 грн.
Водночас, у пункті 2.3. цього договору (зокрема п. 2.3.1.2) сторони визначили порядок його пролонгації на стандартних (базових) умовах. Згідно з цими умовами, позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись коштами, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом цього періоду нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору, яка становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день.
У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі в строк до 02.06.2021 року, а тому вона продовжувала користуватись кредитними коштами, внаслідок чого строк кредитування був пролонгований відповідно до умов договору на максимально допустимий термін – 60 днів.
З огляду на зазначене та відповідно до наданої позивачем Виписки по рахунку (Відомості про щоденні нарахування та погашення), правомірним є нарахування відсотків за наступні періоди: за первісний 30-денний строк кредитування (з 04.05.2021 по 02.06.2021) – 2 640,00 грн; за період пільгових пролонгацій зі зменшенням тіла кредиту (з 03.06.2021 по 21.07.2021) – 3 519,76 грн; та за період стандартної пролонгації тривалістю 60 днів за базовою ставкою 5 % на день (з 22.07.2021 по 19.09.2021) – 20 958,00 грн. Загальна сума правомірно нарахованих відсотків складає 27 117,76 грн. Враховуючи, що відповідачем протягом дії договору було сплачено в рахунок погашення відсотків 4 439,00 грн, залишок заборгованості за відсотками становить 22 678,76 грн. Нарахування позивачем відсотків поза межами вказаного сумарного строку пролонгації є неправомірним та таким, що суперечить умовам кредитного договору та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. 
Отже, враховуючи наведені обставини та надану виписку по рахунку, стягненню підлягає заборгованість в межах узгоджених строків договору, яка складає 30 364,76 грн, з яких: 6 986,00 грн – заборгованість за тілом кредиту (з урахуванням часткового погашення); 22 678,76 грн – нараховані проценти (в межах первісного строку та пролонгацій, з урахуванням часткових оплат); 700,00 грн – комісія за надання кредиту. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання професійної правничої допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови).
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц зроблений висновок про те, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, вирішуючи питання витрат на правничу допомогу, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) 
Суд вважає зазначену справу такою що є невеликої складності тому що вона є типовою з усталеною судовою практикою. В справі заявлено одного позивача та відповідача. Справа розглянута в спрощеному провадженні.
Однак, суд, проаналізувавши обсяг наданих послуг, а також беручи до уваги невелику складність справи, яка є типовою, обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що заявлений гонорар не відповідає принципу розумності, співмірності та пропорційності, враховуючи невелику складність справи, типовість заявлених позовних вимог , що не потребує великої кількості часу для складання позовної заяви, справа розглядалась в спрощеному провадженні , а тому гонорар в 13 000 грн. не є обґрунтованим та не відповідає принципу розумності та співмірності.
Тому, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, з урахуванням викладених обставин, суд вважає суму в розмірі 2 000 гривень співмірним відшкодуванням за надану правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки заявлена ціна позову становила 54 815,76 грн, а судом задоволено вимоги на суму 30 364,76 грн, що складає 55,39 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 341,77 грн (2 422,40 грн х 55,39 %).
Керуючись ст. ст. 16, 509, 526-530, 610-612, 625, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України суд, –
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором № 3367934 від 03.05.2021, що складає загальний розмір 30 364 грн 76 коп (тридцять тисяч триста шістдесят чотири гривні сімдесят шість копійок), понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 341 грн 77 коп (одна тисяча триста сорок одна гривня сімдесят сім копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн 00 коп (дві тисячі гривень 00 копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою рішення, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 14 травня 2026 року.

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРОПОУ 44276926, адреса: 01133, Україна, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 . 

Суддя        Н.  В.  Недобитюк