П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1516/25	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
18.07.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення №143150001475 від 05.02.2025 року про відмову в перерахунку пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП з 30.01.2025 з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 21.01.2025 №1682/04.01-18/04/1/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала на посадах державної служби, класифікацію яких було проведено, має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не перебуває на державній службі; №1620/04.01-18/04/1/25 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели кваліфікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); №1683/04.01-18/04/1/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), видані Адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської ради.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка перебуває на обліку в ГУПФУ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У січні 2025 року позивачка звернулась в ГУПФУ із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Позивачка зауважує на тому, що відповідає умовам для збереження права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Натомість, ГУПФУ, без наведення правових підстав, у задоволенні вимог позивачки відмовило.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправним і скасував Рішення №143150001475 від 05.02.2025 року про відмову в перерахунку пенсії.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП з 30.01.2025 з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 21.01.2025 №1682/04.01-18/04/1/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала на посадах державної служби, класифікацію яких було проведено, має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не перебуває на державній службі; №1620/04.01-18/04/1/25 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели кваліфікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); №1683/04.01-18/04/1/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) видані Адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської ради.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,2 грн.
Проаналізувавши приписи пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Зміст трудової книжки та положення Порядку №283 підтверджують ту обставину, що період робіт позивачки посадах в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державної служби. З наведеного слідує, що рішення ГУПФУ про відмову позивачці у зарахуванні повного стажу державної служби та про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є необґрунтованим, прийняте не у відповідності до норм законодавства про державну службу та законодавства, що регулювало порядок обчислення стажу державної служби за спірний період робіт.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про державну службу» №889 та обставинам справи цієї адміністративної справи. Вказане пояснюється тим, що відповідно до пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 на призначення пенсії за цим Законом у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, що належать до категорії посад державних службовців, можуть розраховувати наступні категорії осіб:
-державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889 (з 01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України;
-особи, які на день набуття чинності Законом №889 мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 року.
Згідно наведеного правового регулювання спірних правовідносин, апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції необґрунтовано проігноровано ту обставину, що станом на день набрання чинності Законом №889 позивачка була посадовою особою органу місцевого самоврядування, на який не поширюється дія Закону України «Про державну службу». Поряд з цим, довідки, додані до заяви, складені та видані з порушенням пункту 12 розділу ХІ Закону №889, статті 37 Закону №3723, Порядку №622, Постанови №1-3, оскільки в них зазначено дані про заробітну плату посадової особи місцевого самоврядування, а не працюючого державного службовця відповідної (прирівняної) посади за останнім місцем роботи заявника на державній службі, тому такі довідки не можуть бути враховані при призначені пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, з позивачка отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
30.01.2025 позивачка звернулась в ГУПФУ із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви позивачка додала довідки про заробітну плату №1682/04.01-18/04/1/25,№1620/04.01-18/04/1/25 та №1683/04.01-18/04/1/25.
Рішенням ГУПФУ від 05.02.2025 №143150001475 відмовлено у задоволенні заяви позивачки про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».
ГУПФУ зазначило, що станом на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» (01.05.2016) позивачка не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.
Не погоджуючись з рішенням ГУПФУ, посилаючись на його неправомірність та необґрунтованість, позивачка звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.
Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Із набранням чинності 01 травня 2016 року Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.
За правилами пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Згідно з частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частиною першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV закріплено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 позивачка перебувала на наступних посадах:
01.03.1993 – прийнята на посаду старшого економіста Ленінського райвиконкому;
26.04.1994 – присвоєно 13 ранг державного службовця;
15.07.1997 – прийняла присягу державного службовця;
15.09.1997 – переведена на посаду старшого спеціаліста – спеціаліста І категорії торгово-промислового відділу;
09.06.1998 – переведена на посаду спеціаліста відділу соціально-економічного планування;
23.07.2001 – звільнена за власним бажанням;
07.09.2005 – прийнята на посаду головного спеціаліста відділу промисловості, економічного планування, торгівлі, побуту та послуг адміністрації Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради за строковим трудовим договором;
13.12.2005 – звільнена з посади по закінченню строку трудового договору;
20.12.2005 – призначена на посаду головного спеціаліста відділу промисловості, економічного планування, торгівлі, побуту та послуг Адміністрації Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради;
20.12.2005 – прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування;
05.01.2006 – присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
15.08.2011 – присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
28.02.2013 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу санітарної інспекції управління комунального господарства та благоустрою;
01.09.2013 – присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
20.11.2013 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу комунального господарства та благоустрою управління комунального господарства та благоустрою;
02.11.2016 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу промисловості, економічного планування, торгівлі, побуту та послуг;
03.10.2017 – переведена на посаду спеціаліста І категорії відділу ведення Державного реєстру виборців;
18.10.2017 – переведена на посаду головного спеціаліста І категорії відділу з гуманітарних питань та спорту;
01.02.2018 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу координації торгівлі та підприємницької діяльності;
12.03.2021 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу з гуманітарних питань та спорту;
01.04.2021 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу координації торгівлі та підприємницької діяльності;
10.01.2023 – переведена на посаду головного спеціаліста відділу з гуманітарних питань, оборонної та мобілізаційної роботи;
31.12.2024 – звільнена із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.
Стаття 25 Закону №3723-XII визначала класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (частина перша).
Частиною другою цієї ж статті установлено сім категорій посад державних службовців. Поряд з тим частиною третьою статті 25 Закон №3723-XII обумовлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону №889 передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Згідно статей 1, 2, 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493 служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.
До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 р. №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.
Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Статтею 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493 передбачено, що до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. Положення вказаного Закону не передбачають прийняття окремого порядку, щодо обчислення стажу служби в органах місцевого самоврядування.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, додатка до нього та інших нормативно-правових актів.
Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не передбачених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
До набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493 на посадових осіб місцевого самоврядування поширювалась чинність Закону України «Про державну службу» №3723.
З набранням чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» керівні працівники і спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Поряд з цим, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 46 Закону «Про державну службу» №889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Пунктом 4 Порядку №283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Відповідно до пункту 5 Порядку №283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
З наведеного правового регулювання, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що позивачка з 1993 року по 2024 року працювала на різних посадах органу місцевого самоврядування, як і станом на 01.05.2016 року обіймала посаду в органі місцевого самоврядування.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про неправомірність та обґрунтованість рішення ГУПФУ, наявність підстав для його скасування та задоволення позову.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.І. Бітов

Ю.М. Градовський