Справа №591/10705/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/617/26 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  124 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України
19 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/10705/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2025, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 , 
установив:
У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, оскільки причиною зіткнення автомобілів стали дії іншого учасника ДТП.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2025 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави 605,60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_3 13.09.2025 о 18:45 у м. Суми по просп. Свободи, 11, керуючи т/з Renault Megane, д. н. з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з Renault Duster, д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином ОСОБА_3 порушив п. 12.1, 13.1 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновки судді суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, відповідають матеріалам справи, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.
На підтвердження викладених у протоколі фактичних обставин правопорушення суддя суду першої інстанції у своїй постанові послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом.
Так, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 452921 від 13.09.2025 суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 13.09.2025 о 18:45 у м. Суми по просп. Свободи, 11, керуючи т/з Renault Megane, д. н. з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з Renault Duster, д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- схемою місця ДТП від 13.09.2025, яке сталося у м. Суми по просп. Свободи, 11. На схемі зафіксовано дорожню обстановку, розташування та пошкодження т/з, відповідні заміри тощо; фотографіями з місця ДТП;
- письмовими поясненнями ОСОБА_5 , згідно яких він рухався по просп. Свободи в другій смузі. Увімкнувши покажчик повороту він перестроївся в ліву смугу руху та зупинився перед пішохідним переходом, після чого відбувся удар в задню частину його т/з;
- відеозаписом, на якому зафіксовано рух т/з Renault Duster, який рухається по другій смузі рух, а також рух т/з Renault Megane, який рухається в попутному напрямку по першій смузі руху на певній відстані від т/з Renault Duster. Далі т/з Renault Duster здійснює перестроювання в крайню ліву смугу руху, кілька секунд продовжує рух прямо та зупиняється перед пішохідним переходом, а т/з Renault Megane передньою частиною здійснює зіткнення із задньою частиною т/з Renault Duster.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). 
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі мається посилання на порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.1, 13.1 ПДР, згідно яких: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан т/з, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану т/з повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що його дії не можуть знаходитися у причинному зв`язку з подією ДТП, то вони є необґрунтованими з огляду на фактичні обставини справи.
Так, т/з Renault Megane під керуванням ОСОБА_3 рухався у попутному напрямку позаду т/з Renault Duster, який після здійснення перестроювання в крайню ліву смугу руху продовжив рух у межах цієї смуги. При цьому проміжок часу, який минув після завершення маневру перестроювання т/з Renault Duster на смугу руху, по якій рухався ОСОБА_3 (обидва транспортні засоби рухалися однією смугою протягом кількох секунд до моменту початку гальмування т/з Renault Duster), свідчить про те, що водій т/з Renault Megane мав об`єктивну та достатню можливість завчасно виявити зміну дорожньої обстановки, а саме маневр т/з, що рухався попереду, а також його подальше гальмування та намір зупинитися перед пішохідним переходом.
Однак, всупереч зазначеним вимогам п. 12.1, 13.1 ПДР, водій т/з Renault Megane не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, що позбавило ОСОБА_3 можливості контролювати рух керованого ним т/з та безпечно керувати ним, зокрема своєчасно відреагувати на зміну дорожньої обстановки.
Наведене узгоджується з характером ДТП, оскільки зіткнення відбулося передньою частиною т/з Renault Megane із задньою частиною т/з Renault Duster, що є ознакою недотримання водієм т/з, який рухається позаду, безпечної дистанції та не вибору безпечної швидкості руху.
Враховуючи викладене, доводи ОСОБА_3 відносно того, що ДТП сталася внаслідок порушення ПДР водієм т/з Renault Duster, є неприйнятними. Надання оцінки діям водія т/з Renault Duster у контексті встановлення причинного зв`язку виходило б за межі предмета даного судового розгляду та порушувало б його права, оскільки суд розглядає виключно протокол, складений щодо водія ОСОБА_3 за порушення п. 12.1, 13.1 ПДР. Відповідно, і правові висновки мають стосуватися лише його дій.
Крім того, у діях самого ОСОБА_3 встановлено порушення вимог ПДР, які перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та її наслідками. Ці обставини, незалежно від наявності чи відсутності порушень з боку іншого учасника руху, не спростовують вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Таким чином, зміст об`єктивної сторони правопорушення в протоколі і посилання на п. п. 12.1, 13.1 ПДР є достатнім для правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, яка, як було наведено вище, встановлює адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР. При цьому апеляційний суд наголошує, що через рух позаду саме на ОСОБА_3 покладався обов`язок дотримання безпечної інстанції відносно т/з Renault Duster, тому дотримання ним як водієм т/з усіх імперативних приписів ПДР унеможливило б у даній конкретній дорожній ситуації зіткнення т/з та їх пошкодження, тобто ДТП.
В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), а тому апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, а вказаний вище протокол містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона), конкретний пункт ПДР – п. 12.1, 13.1 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за недотримання цієї норми ПДР – ст. 124 КУпАП.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП), тому послідовність викладення в диспозиціях наведених правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Належна правова процедура – це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів) тощо, суддя повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Сукупність всіх фактичних обставин справи, безсторонній і неупереджений аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин ОСОБА_3 допустив порушення п. 12.1, 13.1 ПДР, оскільки будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –
постановив:
Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2025 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Суддя 	  В. Ю. Рунов