КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року м. Київ справа №320/9354/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу 
за позовом	Окружного адміністративного суду міста Києва	
до	Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України	
про	визнання протиправними та скасування постанов,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Окружний адміністративний суд міста Києва (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.03.2026):
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тимофія Левіцького від 02.03.2026 про стягнення виконавчого збору у ВП № 76600595;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тимофія Левіцького від 02.03.2026 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №76600595.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до пункту 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2024 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 32 000 грн., постановою від 19.11.2024 стягнуто витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн. Як вказує позивач, Закон України «Про виконавче провадження» не надає повноважень державному виконавцю в межах одного виконавчого провадження приймати декілька постанов про стягнення виконавчого збору, відтак, у головного державного виконавця Левіцького Т. були відсутні підстави для повторного стягнення виконавчого збору відповідно до постанови від 02.03.2026, а тому така постанова не відповідає вимогам ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Також, як вказує позивач, хоча виконавче провадження №76600595 було відкрито постановою від 19.11.2024 та постановою від 19.11.2024 були стягнуті з боржника витрати виконавчого провадження у розмірі 300 грн, головним виконавцем було неправильно розраховано суму мінімальних витрат виконавчого провадження, отже, постанова від 02.03.2026 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №76600595 є протиправною.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувати від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження.
27 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження.
08 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення.
У додаткових поясненнях позивач повідомляє, що відповідач 19.11.2024 звертався до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва із заявою №20012/8/3.1-31 щодо безспірного списання коштів з Окружного адміністративного суду міста Києва згідно постанов від 19.11.2024 ВП №76600595 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, що підтверджується листом Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва від 06.12.2024 №07-07-10/3254 «Про виконання рішення суду ВП №76600595». У відповідь на лист Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва від 06.12.2024 №07-07-10/3254 «Про виконання рішення суду ВП №76600595», позивач листом від 13.12.2024 №04-53/175/24 «Щодо виконання рішення суду ВП №76600595» повідомив про відсутність коштів станом на кінець 2024 року на рахунках Окружного адміністративного суду міста Києва.
Позивач зазначає, що відповідно до пункту 31 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови від 30.01.2013 №45) якщо у боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, недостатньо відкритих асигнувань (коштів на рахунках) для виконання виконавчого документа, безспірне списання коштів здійснюється частково. На виконавчому документі ставиться відмітка про обсяг списаних коштів, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою. Отже, на виконанні у Казначейської служби перебувають постанови державного виконавця від 19.11.2024 ВП №76600595 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.
За посиланнями позивача, вказане вище підтверджує, що державним виконавцем у межах відкритого ВП №76600595 подвійно стягується з Окружного адміністративного суду міста Києва виконавчий збір у розмірі 32 000,00грн. та відповідно у розмірі 32 000,00грн. за постановами від 19.11.2024 та від 02.03.2026, що є порушенням норм ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
01 травня 2026 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, за змістом якого позивач вказує, що листом від 15.04.2026 №25-14/4772 «Щодо надання інформації про виконання постанов за ВП №76600595» Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві підтверджує перебування у нього на виконанні постанов Відділу про стягнення виконавчого збору у сумі 32 000 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 300,00 грн від 19.11.2024 ВП №76600595, що, як зазначає позивач, підтверджує повторне стягнення з Окружного адміністративного суду міста Києва в межах відкритого ВП №76600595 виконавчого збору у розмірі 32 000,00грн постановою від 19.11.2024 та відповідно у розмірі 32 000,00 грн оскаржуваною постановою від 02.03.2026.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною від 19.11.2024 ВП №76600595 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №320/14813/24, виданого 04.11.2024 Київським окружним адміністративним судом про зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , за рахунок бюджетної програми 0501020 “Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя” по КЕКВ 2113 “Суддівська винагорода”, суддівську винагороду, обчисливши її за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2 684, 00 грн, та за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028, 00 грн, з урахуванням вже виплачених за вказані періоди сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
Поряд з цим, 19 листопада 2024 року в межах виконавчого провадження №76600595 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною прийнято постанову про стягнення з божника витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 32 000,00 грн.
Постановою від 02.12.2024 ВП №76600595 за невиконання рішення суду накладено на боржника Окружний адміністративний суд м. Києва штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн.
У подальшому, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Т. Левіцьким винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 02.03.2026 ВП №76600595 у розмірі 32 000 грн.
Також, 02 березня 2026 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Т. Левіцьким в межах виконавчого провадження №76600595 прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника (Окружний адміністративний суд м. Києва) витрати виконавчого провадження в розмірі 402,97 грн.
Відповідно до постанови від 06.03.2026 ВП №76600595 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Незгода позивача з постановою про стягнення виконавчого провадження від 02.03.2026 ВП №76600595 та постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.03.2026 ВП №76600595 зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (Закон № 1404-VІІІ, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин ).
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормами статті 2 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
В силу вимог частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
За частиною другою статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
За частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (Інструкція № 512/5).
Згідно з пунктом 13 розділу ІХ Інструкції № 512/5 при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу, винесена державним виконавцем, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Приватний виконавець зобов`язаний передати постанову про накладення штрафу до відповідного органу державної виконавчої служби у порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції, не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення та реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчого документу.
Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
У разі якщо на момент закінчення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону, винагорода приватного виконавця не стягнута, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виконується в порядку, встановленому Законом.
За пунктом 8 розділу III Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Виконавчий збір нараховується із суми заборгованості, визначеної у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Надалі у разі прострочення боржником щомісячного аліментного платежу нарахування виконавчого збору здійснюється державним виконавцем щомісяця.
Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
За пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:
відкриття виконавчого провадження;
стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);
стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);
стягнення витрат виконавчого провадження;
закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:
виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);
пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
Розмір мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження визначається відповідно до Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1300/29430.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-18, 19-1-21 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.
Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
З аналізу наведених правових норм убачається можливий порядок стягнення виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.
У першому випадку, зміст положень статей 26, 27 Закону № 1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.
В іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме, постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження), яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, судом встановлено, державним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження №76600595 прийнята постанова від 19.11.2024 про стягнення виконавчого збору в розмірі 32 000 грн та постанова від 19.11.2024 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 300 грн.
З огляду на матеріали справи, відповідно до листа Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва від 06.12.2024 №07-07-10/3254 до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва надійшла заява від 19.11.2024 № 20012/8/3.1-31 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 43315602) (далі – Стягувач) з вимогою стягнути з Окружного адміністративного суду міста Києва (код ЄДРПОУ 34414689) виконавчий збір у розмірі 32 000,00 грн. та витрати пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 300,00 грн.
Проте, вже 02 березня 2026 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №76600595 також прийнято постанови про стягнення виконавчого провадження та про розмір витрат виконавчого провадження.
При цьому, станом на час повторного прийняття 02 березня 2026 року оскаржуваних постанов, виконавче провадження №76600595 не закінчено, виконавчий документ стягувачу не повертався.
Виконавче провадження №76600595 закінчено 06.03.2026, тобто станом на прийняття постанови від 02.03.2026, правові підстави для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ не настали.
Поряд з цим, з огляду на матеріали справи, відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 23.03.2026 №25-14/3627, до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшла заява від 16.03.2026 № 76600595/6 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 43315602) з вимогою стягнути з Окружного адміністративного суду міста Києва (код ЄДРПОУ 34414689) (далі - Боржник) виконавчий збір у розмірі 32 000,00 грн. та мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 402,97 грн. Безспірне списання коштів провести згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 02.03.2026 ВП № 76600595 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.03.2026 ВП № 76600595.
Фактично, станом на 02 березня 2026 року в межах діючого, незакінченого виконавчого провадження наявні по дві постанови про стягнення виконавчого провадження та про стягнення розміру мінімальних витрат, які направлені до органів Казначейської служби для безспірного списання.
Проте, системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що державний виконавець не може двічі стягувати збір за одним і тим самим виконавчим листом в рамках одного і того самого незакінченого виконавчого провадження. 
Вказане створює штучне подвоєння розміру виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, накладає непропорційний та надмірний тягар на боржника.
Відтак, висновується, що державним виконавцем при винесені постанов від 02.03.2026 ВП №76600595 про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження не було дотримано ані положень статті 27 Закону№ 1404-VІІІ, ані положень частини 3 статті 40 цього ж Закону. 
Враховуючи наведене, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тимофія Левіцького від 02.03.2026 про стягнення виконавчого збору у ВП № 76600595 та постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тимофія Левіцького від 02.03.2026 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №76600595 є обґрунтованими, підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3 328,00 грн, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов Окружного адміністративного суду міста Києва задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тимофія Левіцького від 02.03.2026 про стягнення виконавчого збору у ВП № 76600595.
3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тимофія Левіцького від 02.03.2026 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №76600595.
4. Стягнути на користь Окружного адміністративного суду міста Києва сплачений судовий збір у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.