УХВАЛА
19 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 702/431/25
провадження № 61-7350ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шестакова Юлія Володимирівна, на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, інфляційних втрат від затримки виконання зобов`язання по виплаті середнього заробітку, 3% боргових, профспілкових внесків та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2025 року у справі №702/431/25 за виключними обставинами.
Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволено, ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року залишено без змін.
29 травня 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шестакова Ю. В., звернулась до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» із касаційною скаргою на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року (повний текст постанови складено 04 травня 2026 року), в якій просить скасуватиоскаржувані судові рішення, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про перегляд рішення за виключними обставинами.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Наведеним положенням процесуального закону запроваджено правовий механізм перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв'язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону або його окремих положень, застосованих судом під час розгляду справи, за умови, якщо рішення суду ще не виконане.
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого припису, застосованого (не застосованого) судом під час вирішення справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення подібних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20).
Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності (принципі res judicata), який вимагає поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.
Дія принципу передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов'язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.
Таким чином, судовим рішенням, яким вирішено спір та яке не потребує виконання, встановлено стан правової визначеності у відносинах між сторонами, і такий стан та наслідки, передбачені таким судовим рішенням, встановлюються одразу з набранням рішенням законної сили.
За вказаних обставин, враховуючи те, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог не вимагає від учасників справи та/або уповноважених органів вчинення певних заходів щодо його фактичного виконання, а визначені цим рішенням наслідки настають для сторін з моменту набрання законної сили таким судовим рішенням, тобто фактично виконання рішення суду вичерпується фактом набранням ним законної сили, відсутні підстави для перегляду за виключними обставинами такого рішення на підставі пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України.
Слід звернути увагу, що у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 Верховний Суд у складі об'єднаної палати Касаційного адміністративного суду висловив позицію, що судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п'ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. У цій постанові також підкреслено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню. Цією постановою суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами рішення суду.
.
У цій справі судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 травня 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовом до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, інфляційних втрат від затримки виконання зобов`язання по виплаті середнього заробітку, 3% боргових, профспілкових внесків та моральної шкоди.
Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області залишено без задоволення. Відповідно до змісту рішення суду підставою для відмови в задоволені позову є те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, встановлені частиною першою статті 233 КЗпП України.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2025 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради на користь ОСОБА_1 12 045,11 грн інфляційних втрат та 5 307,82 грн 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 15 -26 том 2).
Виходячи зі змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, апеляційний суд погодився з підставами відмови у задоволенні позову суду першої інстанції щодо пропуску строків звернення до суду, встановлених частиною першою статті 233 КЗпП України.
Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 частину першу статті 233 КЗпП України визнано неконституційною в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду з вимогою про стягнення заробітної плати та інших належних йому виплат.
Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 зазначено, що частина перша статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином,приписи частини першої статті 233 КЗпП України втратили чинність з 11 грудня 2025 року, та саме з цієї дати відновлено дію зазначеної статті у редакції до внесення змін Законом України № 2352-ІХ.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 
про перегляд за виключними обставинами рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2025 року, яким було відмовлено у стягненні коштів.
Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. Правильність застосування судами вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.
Водночас, у постанові від 24 лютого 2026 року у справі № 160/6949/20 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зазначив, що відсутність спеціального закону не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, поданого на підставі частини третьої статті 152 Конституції України, про відшкодування шкоди, завданої неконституційним актом, оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії і не допускають звуження змісту та обсягу конституційних прав особи внаслідок бездіяльності законодавця.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шестакова Ю. В., наухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року, необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою, а оскаржувані судові рішення є законними і обгрунтованими. 
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шестакова Юлія Володимирівна, на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, інфляційних втрат від затримки виконання зобов`язання по виплаті середнього заробітку, 3 % боргових, профспілкових внесків та моральної шкоди.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник