Справа № 638/764/26
провадження № 2/632/845/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

"01" липня 2026 р.         м. Златопіль

Суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області Кузьменко С.Л., за участю секретаря судового засідання Хохлової І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Лебідь Каріни Віталіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі свого представника Лебідь Каріни Віталіївни, засобами Електронного суду, звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № 524148-КС-001 про надання кредиту від 29.01.2025 року у розмірі 89787,70 грн., а також судові витрати у розмірі 2662,40 грн. Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В разі неявки в судове засідання відповідача позивач не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Розгляд справи просить проводити за відсутності представника позивача. Копії всіх судових рішень, прийнятих судом за наслідками розгляду цієї позовної заяви, у встановленому законодавством порядку надсилати за адресою місцезнаходження Позивача - 01133, м. Київ бульвар Лесі Українки, 26 оф. 411 або у ЄСІТС «Електронний суд»
Також представник позивача, у поданому позові, заявив клопотання про витребування доказів свід АТ КБ "ПРИВАТБАНК.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що 29.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Далі – Позивач) та ОСОБА_1 (Далі – Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 524148-КС-001 про надання кредиту (Далі – Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 29.01.2025 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 524148-КС-001 про надання кредиту.
29.01.2025 року ОСОБА_1 , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договіру № 524148-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4942, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 29.01.2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 524148-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 31000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі – Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі – Правила, а разом – Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі – Проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, який має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 31000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № 5168-7554- 6577-4707 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором № 524148-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 524148-КС-001 Позичальника ОСОБА_1 , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 524148-КС-001 позичальник ОСОБА_1 , на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 524148- КС-001 на загальну суму 14821,80 грн.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Відповідач ОСОБА_1 в процесі користування кредитним рахунком не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушила вимоги статей 526, 527, 530, 1054 ЦК України, тобто ухилилася від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою.
Позивач зазначає, що не слід ототожнювати проценти, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими відповідачці позивачем у відповідності до умов Кредитного договору (статті 1048 та 1056-1 ЦК України) та проценти, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за Кредитним договором не повертається Позичальником у визначений ним строк (частина друга статті 625 ЦК України).
Також ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не нараховувало жодних процентів після закінчення строку дії Кредитного договору.
Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором після закінчення строку дії Кредитного договору не змінювалася (тобто проценти за Кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися).
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Харкова Штих Т.В. від 22.01.2026 позовну заяву ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було передано за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.
Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченко О.А. від 11.03.2026 дану цивільну справу передано за підсудністю до Златопільського міськрайонного суду Харківської області.
Ухвалою судді даного складу суду від 22.05.2026 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надавався строк для усунення недоліків, які представник позивача Козачок М.О. усунула 26.05.2026. 
Ухвалою судді від 28.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі, перше судове засідання призначено на 01.07.2026 з викликом сторін по справі, відповідачці визначено строк для подання відзиву. Витребувано докази від АТ КБ «ПриватБанк», які надійшли до суду 19.06.2026.
23.06.2026 відповідачка надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, щовказаний позов є незаконним та необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки її чоловік є військовослужбовцем, який безпосередньо приймав участь у бойових діях щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від збройної агресії Російської Федерації, а відповідачка є його дружиною - членом сім`ї та має право на пільги, а саме: не сплачувати проценти за користування кредитом. 
Крім того, кредит був спрямований на лікування чоловіка, який був поранений в ході бойових дій. У з в`язку з чим проценти в сумі 42966,00 грн., а також штрафні санкції передбачені ст. 625 ЦК України в сумі 13351,70 грн. та комісія в сумі 2780 грн., нараховані позивачем незаконно та підлягають скасуванню.
Стосовно суми тіла кредиту 30690,00 грн., яку заявив позивач як не виплачену, відповідачка зазначає, що нею повернута частина суми, а саме: 14821,80 грн. 
Враховуючи вищевикладене, відсотки та штрафні санкції позивач нараховувати не мав права, тому повернута сума відповідачкою є тілом кредиту. 
Таким чином, відповідачці залишилось повернути позивачу
16 178.20 грн., тому вона просить суд відмовити у повному обсязі позивачу в задоволенні позову, судовий збір покласти на відповідача.
24.06.2026 позивач, засобами електронного суду, надав відповідь на відзивв якому зазначив, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідача не заперечує укладення кредитного договору з позивачем, отримання кредитних коштів за Кредитним договором, здійснення платежів за Кредитним договором, порушення умов Кредитного договору (графіку платежів), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за Кредитним договором.
Наявність заборгованості за Кредитним договором у диспозиції ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко зазначено саме про не нарахування процентів за користування кредитом, а не про списання всіх процентів за користування кредитом за Кредитними договорами військовослужбовцям (їх дружинам чи чоловікам).
Вищезазначена норма не передбачає звільнення військовослужбовців (їх дружинам чи чоловікам) від обов`язку по сплаті процентів за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких проценти за користування кредитом не нараховуються.
Такою умовою є перебування особи (її дружини чи чоловіка) на військовій службі, про що чітко зазначено у гіпотезі цієї статті.
Відповідно до вищевикладеного, для застосування вищезазначеної норми до спірних правовідносин, сторона Відповідача мала надати суду належні, достатні та достовірні докази перебування Відповідача (його дружини чи чоловіка) на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії кредитного договору. 
Крім того, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії у часі.
Також позивач звертає увагу суду на те, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає звільнення військовослужбовців (їх дружин чи чоловіків) від обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту. 
Відповідач начебто має право на пільгу, яка передбачена ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом.
Позивач звертає увагу суду на те, що сторона відповідача не надала суду жодних належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що справді саме відповідач по справі (його дружина чи чоловік) перебував на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору, а саме з 29.01.2025 по 16.07.2025, що було б правовою підставою для застосування норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів військовослужбовцям (їх дружинам чи чоловікам) до спірних правовідносин.
Сам по собі факт того, що начебто відповідач по справі (його дружина чи чоловік) начебто перебував на військовій службі до чи після укладення Кредитного договору, жодним чином не означає, що він справді перебував на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору.
Відповідач (його дружина чи чоловік) міг бути демобілізований наприклад у зв`язку з пораненням чи станом здоров`я, у зв`язку з чим він (його дружина чи чоловік) втратив би право на пільгу передбачену ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом військовослужбовцям (їх дружинам чи чоловікам).
Крім того, з наданих стороною відповідача доказів неможливо встановити, чи є невідома особа, про яку йдеться у вищезазначених документах, справді відповідачем по справі (його дружиною чи чоловіком), оскільки в цих документах відсутній РНОКПП цієї особи, дата її народження, адреса реєстрації тощо, що унеможливлює її ідентифікацію. 
Одного тільки прізвища, ім`я та по-батькові недостатньо для належної ідентифікації особи. Саме сторона відповідача мала надати суду належні, достатні та достовірні докази на підтвердження перебування саме відповідача (його дружини чи чоловіка) та саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору на військовій службі, однак вона таких доказів суду не надала.
У зв`язку з вищевикладеним, на думку позивача, у даній справі відсутні правові підстави для застосування норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин. 
01.07.2026 відповідачка надала заяву в якій зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, оскільки вважає, що залишок боргу за договором складає 16178,20 грн, тому в іншій частині стягнення грошових коштів не погоджується. Розгляд справи просить здійснити без її участі.
Сторони у судове засідання 01.07.2026 не з`явилися. про дату, час та місце судового засідання повідомлялися як засобами Електронного суду так і засобами поштового зв`язку.
В матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного судового повідомлення до кабінету позивача та його представника, а також розписка про особисте отримання відповідачкою судового повідомлення 05.06.2026. 
У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися у судове засідання, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суддя, дослідивши матеріали справи, письмові докази, подані сторонами, відзив відповідача, відповідь на відзив, оцінивши докази у їх сукупності відповідно до статей 76–82, 89 ЦПК України, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 29 січня 2025 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 524148-КС-001 про надання кредиту в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачці кредитні кошти у сумі 31 000 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7 від 08.06.2026 про перерахування коштів на банківську картку відповідачки ОСОБА_1 . № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). 
Факт отримання кредитних коштів відповідачкою не заперечувався, а тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не потребує доказування.
Відповідно до статей 626, 627, 628, 638, 1054 ЦК України кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строки й порядку, визначених договором.
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від його виконання не допускається.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим утворилася прострочена заборгованість.
Разом із тим відповідачка заперечує проти заявленого позову в частині нарахованих процентів, відповідно до статті 625 ЦК України та комісії, посилаючись на положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки її чоловік є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни.
На підтвердження зазначених обставин відповідачкою надано копію військового квитка чоловіка ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 27.09.2022, витяг із протоколу № 8 засідання комісії військової частини НОМЕР_5 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, довідку МСЕК від 18.10.2023, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_6 від 09.01.2024, копію свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 від 05.05.2001, копії паспортів відповідачки та її чоловіка.
Оцінюючи зазначені докази, суддя виходить із такого.
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним — з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вказана гарантія поширюється також на чоловіка (дружину) військовослужбовця.
При цьому зміст наведеної норми свідчить, що право на відповідну пільгу виникає саме у зв`язку з проходженням військової служби, а тому суд повинен встановити, чи проходив військовослужбовець службу саме протягом строку існування кредитного зобов`язання.
Із копії військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 27.09.2022 вбачається, що він проходив військову службу з 28 лютого 2022 року по 04 липня 2023 року, після чого був звільнений з військової служби, а 01 лютого 2024 року знятий з військового обліку.
Спірний кредитний договір укладений лише 29 січня 2025 року, тобто майже рік після звільнення ОСОБА_2 із військової служби.
Отже, на момент укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин чоловік відповідачки військову службу не проходив.
Сам факт набуття статусу учасника бойових дій чи особи з інвалідністю внаслідок війни не є самостійною підставою для застосування пільги, передбаченої частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, суддя доходить висновку, що відповідачкою не доведено наявності підстав для застосування до спірних правовідносин пільги, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому саме по собі посилання на проходження чоловіком військової служби у 2022–2023 роках не звільняє її від виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним у 2025 році. Доводи відповідачки про звільнення від сплати процентів за користування кредитом є необґрунтованими.
Разом із тим суддя не погоджується із твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив, щодо відсутності належних доказів проходження військової служби чоловіком відповідачки.
Надані відповідачкою військовий квиток, посвідчення учасника бойових дій, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, свідоцтво про шлюб та інші документи у своїй сукупності підтверджують як особу військовослужбовця, так і факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Однак зазначені документи одночасно підтверджують і ту обставину, що проходження військової служби припинилося ще у 2023 році, тобто майже за рік до укладення кредитного договору.
Тому правові підстави для застосування пільги, передбаченої частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у даному випадку відсутні.
Щодо доводів відповідачки про те, що здійснений нею платіж у сумі 14 821,80 грн повинен бути повністю зарахований у рахунок погашення тіла кредиту, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 534 ЦК України, якщо сума платежу є недостатньою для виконання грошового зобов`язання в повному обсязі, вона зараховується насамперед у рахунок відшкодування витрат кредитора, потім — у рахунок сплати процентів і лише після цього — у рахунок погашення основної суми боргу, якщо інше не встановлено договором.
Матеріали справи свідчать, що порядок розподілу платежів визначений умовами кредитного договору, із якими відповідачка погодилася під час його укладення.
Будь-яких доказів неправомірності проведеного позивачем зарахування платежів відповідачкою суду не надано.
Посилання відповідачки на те, що всі здійснені нею платежі повинні бути спрямовані виключно на погашення тіла кредиту, ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень закону та умов договору.
Разом із тим відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України саме позивач повинен довести правильність здійсненого розрахунку заборгованості.
З розрахунку заборгованості за Договором № 524148- КС-001 вбачається, що ОСОБА_1 , на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 524148- КС-001 на загальну суму 14821,80 грн Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, тобто відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. 
Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі за текстом – «Проценти за користування кредитом»), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. 
Відповідно до п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. 
Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі – Закон) денна процентна ставка – це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. 
Розмір денної процентної ставки на дату укладення Кредитного договору відповідає максимальному розміру денної процентної ставки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (відповідає перехідним періодам, які передбачені у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» на дату укладення Кредитного договору). 
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у неї станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість за Договором № 524148-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 89 787,70 грн, що складається з: 
-суми прострочених платежів по тілу кредиту – 30 690,00 грн; 
-суми прострочених платежів по процентах – 42 966,00 грн; 
-суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; 
-суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 13 351,70 грн; 
-суми прострочених платежів за комісією – 2 780,00 грн.
Разом з тим, перевіряючи поданий розрахунок, суддя виходить із того, що він має відповідати умовам договору, фактичним платежам відповідачки та вимогам законодавства.
Відповідно до статей 526, 527, 530, 610, 611, 612, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем.
Оскільки нарахування позивачем 13351,70 грн здійснено як проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, а прострочення виконання відповідачем зобов`язання мало місце в період дії воєнного стану, суддя доходить висновку, що зазначені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.
Оцінюючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з відповідачки за комісією у розмірі 2780,00 грн., суддя враховує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, та зазначає, що вказана норма не звільняє позичальника від виконання основних договірних зобов`язань та не містить заборони на стягнення передбаченої договором комісії, якщо така є складовою плати за кредитну послугу, а не видом цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання.
Оскільки спірна комісія передбачена умовами кредитного договору як договірний платіж, а не як штрафна санкція за прострочення виконання зобов`язання, суддя дійшов висновку, що на неї не поширюється дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
При цьому вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 690,00 грн, процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору, у розмірі 42 966,00 грн, а також заборгованості за комісією у розмірі 2 780,00 грн є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 436,00 грн, яка складається з:
-простроченої заборгованості за тілом кредиту — 30 690,00 грн; 
-прострочених процентів за користування кредитом — 42 966,00 грн; 
-простроченої заборгованості за комісією — 2 780,00 грн. 
У задоволенні позовних вимог про стягнення 13 351,70 грн, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, слід відмовити у зв`язку із застосуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
За таких обставин суддя доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотках, платежах за комісією у порядку та розмірах, передбачених договором.
Отже, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість.
Порушення ОСОБА_1 умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
Виходячи з викладеного суддя приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» ґрунтуються на законі, а тому підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного суддя вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесенні судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2266,50 грн. (76436,00 грн. / 89 787,70 грн * 2662,40 грн.), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,12,13,81,141,247,259,263,268,265,352,354 ЦПК України, ст.ст.525,526,530,546,1049,1054 ЦК України, суд, 

ВИРІШИВ:

Позов представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Лебідь Каріни Віталіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 524148-КС-001 від 29.01.2025 в розмірі 76436,00 (сімдесят шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2266,50 гривень (дві тисячі двісті шістдесят шість гривень 50 копійок).
Копію рішення направити позивачеві засобами Електронного суду у порядку ч.7 ст.14 та ч.5 ст.272 ЦПК України, а відповідачці засобами поштового зв`язку.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін:
ПОЗИВАЧ: ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» ел. пошта office@bizpozyka.com тел. +38(099)-304-62-30 адреса Україна, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411 ЄДРПОУ 41084239.
ПРЕДСТАВНИК ПОЗИВАЧА: Лебідь Каріна Віталіївна, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 тел. НОМЕР_8 адреса м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411 РНОКПП НОМЕР_9 .
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_10 , виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 27.06.2001, РНОКПП НОМЕР_11 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_3 , тел. НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя:	  	С.  Л.  Кузьменко