ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/14457/25 пров. № А/857/5075/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

а також сторін (їх представників):
від позивача Стеценко О.Л.,
від відповідачів Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі №460/14457/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

суддя в 1-й інстанції Щербаков В.В. ,
дата ухвалення рішення 11.12.2025,
місце ухвалення рішення м.Рівне,
дата складання повного тексту судового рішення 11.12.2025,

В С Т А Н О В И В :
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (далі – апелянт, відповідач, ГУ ДПС у Рівненській області), в якій позивач просила суд визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Рівненській області:
від 19.05.2025 року №8641/17000705-22 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,0 грн;
від 19.05.2025 року №8637/17000705-22 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1 447 244,0 грн;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.04.2025 працівниками ГУ ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де позивач здійснює господарську діяльність.
Вказано, що така перевірка була призначена та проведена з численними процесуальними порушеннями, без зазначення в наказі про проведення перевірки підстав її призначення, без участі уповноважених осіб
Зауважено, що на виконання вимог податкового законодавства, всі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, та які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом цієї перевірки й підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно - матеріальних цінностей, які знаходились в магазині, були надані представникам податкового органу в запереченнях на акт перевірки. Разом із цим, працівники ДПС не взяли до уваги надані первинні документи. Крім того, вказувала, що частина товару, яка була відображена податковим органом акті зняття залишків належить іншим суб`єктам господарювання
За таких обставин, позивач вважає податкові повідомлення-рішення протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 у цій справі позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області: від 19.05.2025 №8641/17000705-22 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,0 грн; від 19.05.2025 №8637/17000705-22 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1 447 244,0 грн. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 11586,12 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його прийнятим з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що підставою для фактичної перевірки стала наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Крім того, представників контролюючого органу було допущено до перевірки.
Після проведеної фактичної перевірки, продавці магазину відмовилися від підписання акта перевірки, проте вказане свідчить, що контролюючий орган надав позивачу право ознайомитися з матеріалами перевірки, надати вмотивовані пояснення, а також документи щодо фактів, викладених в акті перевірки, якими позивач не скористався.
Контролюючий орган вказав, що на початок фактичної перевірки особа, яка проводила розрахункові операції, була зобов`язана надати фахівцям податкового органу Форму обліку, яка ведеться в магазині, та первинні документи на товари, які знаходяться на початок перевірки в реалізації.
У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки.
У разі вибуття товару, позивач мав надати Форму обліку з підшитими для зберігання такими документами, що згруповані в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку. Проте на початок перевірки такі документи не надані, про об`єктивні причини неможливості їх надання до перевірки позивач не повідомив. Крім того, перевіряючим особам було відмовлено у наданні Х-звіту та у перерахунку наявних готівкових коштів на місці проведення розрахунків. Вказане на думку податкового органу є самостійною підставою для застосування штрафної санкції. Також, податковим органом встановлено, що розрахункові операції проведено працівником, відносно якої повідомлення про початок роботи надано лише під час проведення перевірки.
Апелянт просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 у цій справі та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому з додатковим мотивуванням зазначено про те, що позивач вважає, що наведені обставини щодо протиправності проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність. 
Крім того, у межах розгляду цієї справи відповідачем не надано жодного належного і допустимого доказу, що перевряючі взагалі просили позивача надати до перевірки (на початок її проведення) документи. Своєю чергою, суд першої інстанції вірно зауважив, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР (далі також Закон №265/95-ВР). Відтак, висновки відповідача про порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР є необґрунтованими. Також в Акті вказано, що до перевірки не надано документів, що полягають або пов`язані з предметом перевірки, а саме: на вимогу у відповідності до ст. 20.1.9 ПК України не надано Х-звіт ПРРО денний, а також відмовлено у перерахунку готівкових коштів на місці проведення розрахунків, що унеможливлює встановлення відповідності готівки. Позивач, з урахуванням обставин викладених вище, звертає увагу суду на те, що Позивач не отримував жодних запитів від посадових осіб Відповідача, в тому числі і письмових про надання до перевірки документів в тому числі Х-звітів ПРРО денних, тому логічно, що коли проводилася перевірка вони не надавалися відповідачу. Як вірно встановлено судом першої інстанції, в ході розгляду справи, Х-звіт ПРРО був наданий разом із запереченнями на акт перевірки. Однак, посадовими особами відповідача, такий звіт враховано не було
Виходячи з вищевикладеного позивач вважає, що при винесенні рішення від 11.12.25, судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та повно з`ясовано обставини у справі та, як наслідок. винесено законне та обґрунтоване рішення, а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав повністю, просив таку задовольнити, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 у справі №460/14457/25 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив повністю, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.07.2023 №2010350000000346763.
Основним видом діяльності за КВЕД 46.90 є Неспеціалізована оптова торгівля (основний)
Другорядними видами діяльності є за КВЕД:
46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами
46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту
46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення
46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення
47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах
47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах
47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах
47.43 Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення
47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах
47.65 Роздрібна торгівля іграми та іграшками в спеціалізованих магазинах
47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет
47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами
62.03 Діяльність із керування комп`ютерним устаткованням
62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем
63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.
На підставі наказу Головного управління ДПС в Рівненській області №1000-п від 02.04.2025 посадовими особами було проведено фактичну перевірку в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач здійснює господарську діяльність.
В якості підстави зазначено: «підпункт 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України».
За результатами фактичної перевірки магазину, посадові особи склали Акт фактичної перевірки від 09.04.2025 року №000171 (зареєстрований під №5888/ж5/17-00-07-05-17/2566811025), відповідно до висновків якого, податковим органом встановлено порушення:
-п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»
-п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України
-ст.24 Кодексу законів про працю України
В полі додаткова інформація про факти, встановлено в ході перевірки зазначено:
Фактичною перевіркою встановлено також наступне:
1. У місці реалізації товарів - магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не забезпечено введення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації відповідно до вимог п.12 ст.3 Закону України Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме на момент перевірки в магазині «Дзвінок», в реалізації знаходились технічно складні побутові товари, які вказані в акті зняття залишків на загальну суму 1447244,00 грн, проте будь-яких документів, які б підтверджували облік та походження цих товарів, до перевірки не надано.
2. До перевірки не надано документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме на вимогу згідно з пп.20.1.9 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України не надано Х-звіт ПРРО денний, а також відмовлено у перерахунку готівкових коштів на місці проведення розрахунків, що унеможливило встановити відповідність такої готівки.
3. Станом на 09.04.2025, 13:35 год, функції продавця виконувала ОСОБА_3 , яка проводила розрахункову операцію, проте повідомлення про прийняття працівником на роботу ФОП ОСОБА_1 було подано 09.04.2025 (під час перевірки).
Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем подано письмові заперечення на акт перевірки.
Відповідно до відповіді на заперечення від 16.05.2025 ГУ ДПС у Рівненській області висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення. 
На підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення:
№8641/17000705-22 від 19.05.25, яким застосовано до Позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1 020,00 грн..
№8637/17000705-22 від 19.05.25, яким застосовано до Позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1 447 244,00 грн.
Позивачем в адміністративному порядку оскаржено вказані ППР, однак Державною податковою службою України прийнято рішення від 29.07.2025р. №21830/6/99-00-06-03-02-06 залишено, яким оспорювані ППР залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Рівненській області протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи повністю вимоги позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для призначення та проведення податковим органом фактичної перевірки позивача. Доводи позивача в частині незаконності призначення перевірки не знайшли свого підтвердження та визнано необґрунтованими. Відповідно до вимог ПК України, наказ на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки були вручені особі, яка фактично проводила розрахункові операції. Отже, посадові особи контролюючого органу були допущені до проведення фактичної перевірки уповноваженими особами позивача.
По суті виявлених порушень констатовано, що документи, які підтверджують ведення обліку товарних запасів були надані разом із запереченнями на акт перевірки. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР. Відтак, висновки відповідача про порушення п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР є необґрунтованими.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Х-звіт ПРРО був наданий разом із запереченнями на акт перевірки. Однак, посадовими особами відповідача, такий звіт враховано не було. З позиції суду першої інстанції, вказане також спростовує допущення позивачем порушень податкового законодавства. 
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги у співставленні з відзивом на неї, письмові пояснення сторін, а також надані в ході апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що ключовими питаннями під час апеляційного провадження є такі:
1) чи наявний у діях позивача склад правопорушення, передбаченого статтею 20 Закону №265/95-ВР; 2) з яким саме моментом закон пов`язує обов`язок платника податків надати документи, що підтверджують облік та походження товарів; 3) чи покладає закон на платника податків обов`язок вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації; 4) чи вправі суд у спорі про оскарження податкового повідомлення-рішення самостійно визначити інший розмір штрафної санкції, якщо встановлено помилковість визначення контролюючим органом предмета правопорушення та бази для нарахування штрафу.
Своєю чергою, з врахуванням приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що у цій справі предметом апеляційного оскарження не охоплюються доводи сторін і висновки суду першої інстанції щодо підстав та додержання порядку проведення перевірки позивача, а тому таким додаткова оцінка не надається, позаяк доводи щодо порядку призначення та проведення перевірки не стали підставою для задоволення позову. 
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України ««Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі – Закон №265/95-ВР). Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі
Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Згідно зі ст. 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). 
Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033 (далі – Порядок №496) визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №496, передбачено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Відповідно до пунктів 7-11 Порядку №496, під час ведення обліку товарних запасів у паперовій формі записи у Формі обліку виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою.
Під час ведення обліку товарних запасів в електронній формі ФОП обирає на власний розсуд програмний формат та метод внесення інформації до Форми обліку з дотриманням вимог цього Порядку.
Заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:
1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;
2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;
3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.
Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.
Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з пунктом 86.5 – 86.7 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.
Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Застосовуючи вказані норми права до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.
Акт податкової перевірки є службовим документом, у якому контролюючий орган фіксує встановлені під час перевірки обставини та докази, що, на його переконання, підтверджують наявність у діях платника податків складу податкового правопорушення.
Отже, в акті податкової перевірки контролюючий орган повинен належним чином викласти фактичні обставини порушення, навести докази на їх підтвердження та індивідуалізувати предмет правопорушення, за яке платника податків притягнуто до фінансової відповідальності.
У цій справі контролюючий орган мав довести в діях ФОП ОСОБА_1 наявність складу порушення, передбаченого ст.20 Закону №265/95-ВР.
Аналіз приписів пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону №265/95-ВР дає підстави для висновку, що цим Законом поставлено під охорону суспільні відносини у сфері державного контролю за обігом товарів у місці їх реалізації, їх належного обліку, документального підтвердження походження та відображення в установленій законом формі обліку, а також пов`язаного з цим фіскального контролю за діяльністю суб`єкта господарювання.
Стороною, на яку законодавець покладає відповідні обов`язки, є суб`єкт господарювання, який здійснює реалізацію товарів та проводить розрахункові операції у місці продажу (господарському об`єкті). Саме на такого суб`єкта покладено обов`язок вести у встановленому порядку облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, а також надати контролюючому органу на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які знаходяться у місці продажу.
Законодавча конструкція пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону №265/95-ВР дозволяє виокремити основні елементи складу правопорушення, за яке передбачено застосування фінансової санкції.
Загальний об`єкт - встановлений законом порядок здійснення розрахункових операцій, обліку товарних запасів та державного контролю у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Безпосередній об`єкт - встановлений законом порядок ведення обліку товарних запасів у місці продажу (господарському об`єкті), зберігання та надання контролюючому органу документів, що підтверджують облік і походження таких товарів, а також порядок реалізації лише тих товарів, які відображені в обліку.
Об`єктивна сторона правопорушення може виражатися у вчиненні суб`єктом господарювання однієї з таких дій або їх сукупності: реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку; ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті); продаж товарів, щодо яких у місці продажу відсутні первинні документи та/або відповідні записи у формі обліку, якщо такі обставини свідчать про порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та Порядку №496.
При цьому для кваліфікації правопорушення істотне значення мають час, місце, спосіб та предмет порушення, оскільки закон прямо пов`язує настання відповідальності з товарами, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, та з ненаданням документів на початок перевірки / під час її проведення.
Суб`єктивна сторона цього правопорушення може виражатися як у формі умислу, так і у формі необережності, якщо інше не випливає із спеціального регулювання фінансової відповідальності у податкових правовідносинах.
Суб`єктом правопорушення є суб`єкт господарювання, на якого Законом №265/95-ВР покладено обов`язок вести облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та надавати документи, які підтверджують облік і походження товарів, що перебувають у місці продажу.
Предметом правопорушення є конкретні товари, які: перебувають у місці продажу (господарському об`єкті) суб`єкта господарювання на момент перевірки; підлягають обліку саме цим суб`єктом господарювання; або не обліковані у встановленому порядку, або щодо яких під час перевірки не надано документи, які підтверджують їх облік. Саме предмет правопорушення у цьому випадку має визначальне значення, оскільки стаття 20 Закону №265/95-ВР прямо пов`язує розмір фінансової санкції з вартістю таких товарів. Відтак належна індивідуалізація товару, його належності конкретному суб`єкту господарювання та його співвіднесення з місцем продажу є обов`язковими елементами доведення правопорушення.
На підставі наведеного можна дійти висновку, що до обставин, які підлягають установленню для доведення наявності в діях платника податків порушення пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону №265/95-ВР, належать: факт перебування конкретного товару у місці продажу (господарському об`єкті) платника податків на момент перевірки; факт належності такого товару саме цьому суб`єкту господарювання, а не іншій особі; факт того, що цей товар підлягав обліку саме даним суб`єктом господарювання; факт відсутності належного обліку такого товару у встановленому порядку та/або факт ненадання під час перевірки документів, які підтверджують облік такого товару; вартість такого товару за цінами реалізації, оскільки саме вона визначає розмір фінансової санкції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленими обставинами та висновком контролюючого органу про наявність підстав для застосування санкції за статтею 20 Закону №265/95-ВР.
Отже, чинне законодавство, що регулює порядок обліку товарних запасів у сфері торгівлі, визначає, що для настання відповідальності за статтею 20 Закону №265/95-ВР визначальне значення мають не лише сам факт виявлення товару у місці продажу, але й встановлення того, що цей товар належить саме відповідному суб`єкту господарювання, підлягає його обліку, не відображений у такому обліку або щодо нього під час перевірки не надано документів, які підтверджують облік.
З огляду на наведене, ключовими обставинами, що підлягають дослідженню та перевірці при застосуванні пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону №265/95-ВР, є: чи перебував конкретний товар у місці продажу саме цього суб`єкта господарювання; чи підлягав такий товар обліку саме цим суб`єктом господарювання; чи був цей товар облікований у встановленому порядку; чи були надані під час перевірки документи, які підтверджують облік такого товару; чи правильно контролюючим органом визначено предмет правопорушення та його вартість як базу для застосування фінансової санкції.
Нормативна конструкція пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону №265/95-ВР свідчить, що відповідальність за цією нормою перебуває у функціональному зв`язку з обов`язком суб`єкта господарювання вести облік товарних запасів у встановленому порядку, забезпечувати наявність документального підтвердження такого обліку в місці продажу та надавати відповідні документи контролюючому органу під час перевірки. Тому недоведеність хоча б однієї з істотних ознак такого правопорушення виключає можливість правомірного застосування санкції в тому обсязі, у якому її визначив контролюючий орган.
Застосовуючи вказані висновки до обставин справи, колегія суддів виходить з такого.
Як видно із оскаржуваного рішення, одним із ключових питань, які підлягали вирішенню судом першої інстанції, було належне встановлення предмета правопорушення у розумінні статті 20 Закону №265/95-ВР, а саме - розмежування товарів, відображених в акті зняття залишків, між різними суб`єктами господарювання, які здійснювали діяльність в одному приміщенні. Такий підхід є необхідним не лише для правильного визначення обсягу інкримінованого порушення, але й для реалізації принципу індивідуалізації юридичної відповідальності, за змістом якого кожен суб`єкт господарювання може нести відповідальність лише за власне діяння, власний товар та власний обов`язок щодо його обліку.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач разом із запереченнями на акт перевірки подав документи, які підтверджують ведення обліку товарних запасів, а також додаткові документи на підтвердження того, що значна частина товарів, включених контролюючим органом до акта зняття залишків, належала не позивачу, а іншим суб`єктам господарювання. Зокрема, листом ТОВ «Техніка-Юа» №03/06/25 від 03.06.2025 та видатковими накладними підтверджено належність цьому товариству товарів, зазначених в акті під №15–20; листом ФОП ОСОБА_4 від 02.06.2025 №0206-1 та відповідними видатковими накладними підтверджено належність іншому суб`єкту господарювання товарів під №2, 7–8, 21–23, 28, 35, 37–38, 46–47; листом ФОП ОСОБА_5 від 03.06.2025 №0306-1 та видатковими накладними підтверджено належність їй товарів під №13–14, 24–26, 31–32, 44–45, 52; листом ФОП ОСОБА_6 від 27.05.2025 №2705 та відповідними накладними підтверджено належність йому товарів під №1, 3–6, 9–11, 39, 50–51.
При цьому згідно з актом зняття залишків у магазині «Дзвінок» було обліковано 52 одиниці товару загальною вартістю 1 447 244,00 грн. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем документально підтверджено належність товарів №1–11, 13–26, 28, 31–32, 35, 37–39, 44–47, 50–52 іншим суб`єктам господарювання, тоді як товари, зазначені в акті зняття залишків під №12, 27, 29, 30, 33, 34, 36, 40, 41, 42, 43, 48, 49 на суму 293 587,00 грн, належали саме позивачу та були відображені ним в описі залишків, поданому разом із запереченнями на акт перевірки. На підтвердження обліку та походження цих товарних запасів позивачем подано відповідні видаткові накладні, перелік яких наведено в рішенні суду першої інстанції. 
Тож суд першої вірно виокремив предмети правопорушень згідно із статтею 20 Закону №265/95-ВР, які належать позивачу і визначив їх еквівалент у грошовому виразі відповідно до наданих позивачем видаткових накладних: №РТУК00432225 від 27.05.2024, №1800022219 від 04.12.2023, №52/7932718-01-01 від 18.09.2024, №52/8153559-01-01 від 22.01.2025, №25012025 від 25.01.2025, №52/78747074-01-01 від 25.07.2024, №000048395 від 10.01.2025, №2102-1 від 21.02.2025, №52/8041063-01-01 від 20.11.2024, №52/7858241-01-01 від 01.08.2024, №000048394 від 01.10.2024, №047-003253 від 05.06.2024, №047-002091 від 09.04.2024.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що без належного розмежування товарів між окремими суб`єктами господарювання, які здійснювали діяльність у спільному приміщенні, неможливо ані належно встановити суб`єкта правопорушення, ані визначити предмет правопорушення, а відтак - і правомірно обчислити розмір фінансової санкції за статтею 20 Закону №265/95-ВР, у випадку доведеності складу такого правопорушення.
Разом з тим, пунктом 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР на позивача, як на суб`єкта господарювання, що здійснює реалізацію технічно складних побутових товарів, покладено обов`язок надати контролюючому органу на початок проведення перевірки документи у паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). У свою чергу, пункт 10 Порядку №496 прямо передбачає, що форма обліку товарних запасів та первинні документи на товари мають зберігатися у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах. Стаття 20 Закону №265/95-ВР, зі свого боку, визначає фінансову відповідальність, зокрема, за ненадання під час перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), у розмірі вартості таких товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що сама по собі відсутність на момент перевірки первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови належного обліку таких товарів відповідно до Порядку №496, не є підставою для застосування фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР, не узгоджується з чинною нормативною моделлю, сформованою після змін, внесених Законом №1914-ІХ.
Таким чином, юридичне значення має саме питання наявності документів підчас фактичної перевірки, а також їх зв`язок із товарами, що перебувають у місці продажу (господарському об`єкті). Отже, чинне правове регулювання більше не пов`язує належне виконання обов`язку платника лише з можливістю подати документи у будь-який подальший момент після перевірки, а прив`язує його до конкретного часу — початку перевірки та її проведення. Більше того, обов`язок суб`єкта господарювання зберігати форму обліку товарних запасів та первинні документи у місці продажу (господарському об`єкті) прямо закріплено у пункті 10 Порядку №496.
Отже, суд першої інстанції помилково ототожнив право платника податків подати додаткові документи разом із запереченнями на акт перевірки з належним виконанням обов`язку, встановленого п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР. Таке тлумачення є помилковим, оскільки обов`язок надати документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, закон пов`язує саме з початком перевірки та часом її проведенням, а не з подальшою стадією подання заперечень на акт перевірки. Подання документів після завершення перевірки саме по собі не усуває факту їх ненадання у належний законом момент.
Апеляційний суд відзначає, що відповідно до наказу про проведення фактичної перевірки від 02.04.2025, періодом проведення даної перевірки визначено 10 діб з 02.04.2025, акт перевірки складено 09.04.2025. Разом з тим, позивачем лише 06.05.2025 подано заперечення на акт перевірки з додатками, що в розумінні вимог статті 20 Закону №265/95-ВР не може вважатись, в даному випадку, поданням необхідних документів про облік товарних запасів на початку перевірки та підчас її проведення. 
Тому після виокремлення товарів, що належали саме позивачу, та встановлення їх вартості у сумі 293 587,00 грн відсутні підстави стверджувати про недоведеність предмета правопорушення у цій частині. За таких обставин у діях позивача наявний закінчений склад правопорушення, передбаченого статтею 20 Закону №265/95-ВР, а сума 293 587,00 грн є вартісним вираженням предмета такого правопорушення.
Щодо реагування суду на таку часткову доведеність правопорушення, зокрема щодо меж повноважень суду при зміні чи частковому скасуванні податкового повідомлення-рішення то згідно усталеної практики КАС ВС, наслідком встановлення незаконності лише частини рішення контролюючого органу є визнання такого рішення протиправним саме в цій частині - за умови, що відповідну частину можна ідентифікувати, а без неї акт не втрачає цілісності. Саме такий підхід сформульовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №200/12442/18-а. Надалі цей принцип був розвинений у постановах Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №240/25642/22 та від 08.05.2025 у справі №500/7352/23, де Суд прямо вказав, що часткове скасування ППР та визначення правомірного розміру нарахування не є підміною повноважень контролюючого органу.
Щодо даної справи, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про протиправність ППР від 19.05.2025 №8637/17000705-22 у розмірі 1 153 657 грн, оскільки така сума штрафної санкції не відповідає фактично встановленому обсягу товару, який міг бути охоплений складом порушення, передбаченого статтею 20 Закону №265/95-ВР.
Разом із тим, протиправність ППР у такому розмірі не свідчить автоматично про відсутність самого порушення вимог ст. 20 Закону №265/95-ВР. Як встановлено судом першої інстанції, товари, відображені в акті зняття залишків під №12, 27, 29, 30, 33, 34, 36, 40, 41, 42, 43, 48, 49, на суму 293 587,00 грн належать саме позивачу, тоді як інші позиції належать іншим суб`єктам господарювання. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання протиправним та скасування ППР від 19.05.2025 №8637/17000705-22 у розмірі 1 447 244,00 грн. Зроблені під час апеляційного провадження висновки, дають підстави визнати протиправним та скасувати ППР від 19.05.2025 №8637/17000705-22 в частині суми 1 153 657 (один мільйон сто п?ятдесят три тисячі шістсот п?ятдесят сім) гривень (1 447 244 – 293 587 = 1 153 657).
Разом з тим, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача на суму 293 587 на підставі ППР від 19.05.2025 №8637/17000705-22 відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Щодо ППР від 19.05.2025 №8641/17000705-22 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,0 грн.
Відповідальність за ненадання документів під час здійснення податкового контролю передбачена пунктом 121.1 ст 121 ПК України. Відповідно до цієї норми ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого пунктом 121.1 статті 121 ПК України, полягає у бездіяльності платника податків, а саме у ненаданні контролюючому органу конкретних документів, надання яких є його обов`язком. Предметом цього правопорушення є конкретні документи, які повинні бути надані контролюючому органу під час перевірки.
Як установлено актом перевірки, до перевірки не надано документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме: суб`єктом господарювання не надано Х-звіт ПРРО денний та відмовлено у перерахунку готівкових коштів на місці проведення розрахунків, що унеможливило встановлення відповідності готівки. Отже, в акті перевірки належним чином зафіксовано як дії, що становлять об`єктивну сторону правопорушення, так і його предмет. 
Суд першої інстанції покликався на абзац 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України та вказав, що документи, подані платником податків після закінчення перевірки разом із запереченнями на акт перевірки, підлягали врахуванню контролюючим органом при прийнятті рішення. Проте обов`язок контролюючого органу врахувати такі документи не означає, що сам факт їх ненадання під час перевірки перестає існувати.
Пункт 85.2 статті 85 ПК України встановлює обов`язок платника податків надати документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після початку такої перевірки. Натомість пункт 86.7 статті 86 ПК України регулює інше питання - право платника подати заперечення на акт перевірки та додаткові документи, які контролюючий орган має врахувати при прийнятті рішення. Таким чином, ці норми регулюють різні стадії податкового контролю і не є взаємовиключними.
Тому ненадання документів протягом перевірки є самостійною підставою для притягнення платника податків до відповідальності за п. 121.1 ст. 121 ПК України. Водночас неврахування документів, поданих разом із запереченнями на акт перевірки, може свідчити про прийняття іншого рішення контролюючого органу без належного урахування всіх обставин, що мають значення для справи.
Саме така правова логіка діє і в цій справі: неврахування документів, поданих платником податків разом із запереченнями, призвело до неправильного визначення обсягу товару та суб`єктного складу правопорушення, що є підставою для скасування ППР від 19.05.2025 №8637/17000705-22 у частині 1 153 657,00 грн. Разом із тим сам факт ненадання документів під час проведення перевірки, зафіксований в акті, є достатньою підставою для застосування до позивача штрафу у розмірі 1 020,00 грн за пунктом 121.1 статті 121 ПК України. 
У зв?язку із чим, висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування ППР від 19.05.2025 року №8641/17000705-22 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,0 грн є передчасним.
На підставі наведеного апеляційний суд формує наступні узагальнюючі висновки: 
- стаття 20 Закону №265/95-ВР охоплює як реалізацію необлікованих товарів, так і ненадання під час перевірки документів, що підтверджують облік товарів, які перебувають у місці продажу. Ненадання таких документів утворює склад правопорушення, передбаченого цією нормою; 
- обов`язок надати документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, виникає на початок проведення перевірки та протягом її проведення. Подання таких документів після завершення перевірки, у тому числі разом із запереченнями на акт перевірки, не усуває факту їх ненадання у визначений законом момент;
- обов`язок вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації прямо встановлений пунктом 10 Порядку №496, який вимагає ведення обліку за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів щодо отримання товарів таким місцем продажу та/або внутрішнього переміщення товарів;
- помилковість визначення контролюючим органом предмета правопорушення та бази для нарахування штрафу не зумовлює повного скасування ППР, якщо правомірна частина нарахування є відокремлюваною та підлягає визначенню. У такому випадку належним способом вирішення спору є часткове скасування ППР із визначенням правомірного розміру санкції. Часткове визначення судом правильного розміру штрафу не є підміною контролюючого органу;
- невиконання платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання документів під час перевірки утворює склад правопорушення, передбаченого пунктом 121.1 статті 121 ПК України, тоді як подання документів у порядку пункту 86.7 статті 86 ПК України не усуває факту такого порушення, а лише зобов`язує контролюючий орган врахувати їх при прийнятті рішення за результатами перевірки.
Згідно з приписами частин першої – п?ятої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, не повно встановив обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у відповідній частині.
В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
За правилами ч. 6 ст. 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у виді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 9229,57 грн.
Керуючись ст. 2, 268, 287, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі №460/14457/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Рівненській області №8641/17000705-22 від 19 травня 2025 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,0 грн та №8637/17000705-22 від 19 травня 2025 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 293587,00 грн та ухвалити в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог - відмовити.
В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі №460/14457/25 – без змін.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ: 44070166) судовий збір у розмірі 9229 (дев`ять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 57 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 07.05.26