ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2026 Справа № 914/650/26 
Суддя Господарського суду Львівської області З.П. Гоменюк, за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ
до відповідача Моршинської міської ради, м. Моршин
про стягнення 17 308,66 грн. заборгованості

за участю представників: 
від позивача: Пясецький Дмитро Васильович (в режимі відеоконференції);
від відповідача: Більська Любов Володимирівна (в режимі відеоконференції).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Моршинської міської ради про стягнення 17 308,66 грн. заборгованості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026, справу №914/650/26 передано на розгляд судді Гоменюк З.П.
09.03.2026 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, надано сторонам строк для подання відзиву та відповіді на відзив.
26.03.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 25.03.2026) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (Вх. № 8642/26).
10.04.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 10.04.2026) від представника позивача надійшла відповідь на відзив (Вх.№10169/26).
15.04.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 15.04.2026) від представника відповідача надійшло Заперечення на відповідь на відзив (Вх. № 10565/26).У підготовче засідання 11.02.2026 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції. Під час судового засідання представник позивача заявив усно клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з надходженням зустрічної позовної заяви, з якою останній не ознайомився, тому представник позивача просив суд надати можливість подати свої заперечення на прийняття поданої зустрічної позовної заяви.
Ухвалою суду від 28.04.2026 було призначено судове засідання на 13.05.2026.
29.04.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 29.04.2026) від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у цій справі (Вх. № 12086/26).
08.05.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 08.05.2026) від представника позивача надійшло клопотання про заміну представника та участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у цій справі (Вх. № 13168/26).
У судове засідання 13.05.2026 в режимі ВКЗ з`явилися представники позивача та відповідача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерували. 
У судовому засіданні 13.05.2026 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Зважаючи на те що всі сторони належним чином повідомлені про час, місце та дату розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.
Аргументи позивача.
В обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивач повідомляє про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі – позивач) та Моршинською міською радою (далі – відповідач) 26.09.2024 року було укладено договір №12-7022/24-БО-Т постачання природного газу (далі – договір). За вказаним договором позивач виступав постачальником та зобов`язується поставити природній газ споживачу (відповідачу), який зобов`язується прийняти та оплатити поставлений газ.
За умовами договору позивач у період жовтень 2024 - березень 2025 року передав у власність відповідача природний газ, докази постачання долучені до матеріалів позовної заяви. Проте відповідач перевищив погоджений договором обсяг природнього газу та не здійснив оплату за понаднормово спожитий обсяг у квітні 2025, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем.
Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість на суму 17 308,66 грн, з яких: 12 888,93 грн. - сума основного боргу, 313,05 грн. інфляційних втрат, 397,91 грн. - 3% річних та 3 708,77 грн. - пені.

Аргументи відповідача.
У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив проти факту укладення договору між сторонами, а також визнає факт споживання природного газу в обсязі, що перевищує погоджені договором об`єми. Водночас відповідач зазначає, що обсяг понаднормово спожитого газу не був визначений умовами договору, у зв`язку з чим вважає такі правовідносини позадоговірними.
З огляду на вище вказане, відповідач не заперечує проти задоволених позовних вимог у частині стягнення основної заборгованості, однак просить суд частково відмовити у задоволенні позову в частині нарахованої пені, та зменшити її на 90%.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Моршинською міською радою 26.09.2024 року було укладено договір №12-7022/24-БО-Т постачання природного газу. За вказаним договором позивач виступав постачальником та зобов`язується поставити природній газ споживачу (відповідачу), який зобов`язується прийняти та оплатити поставлений газ.
Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ "газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг природного газу з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року, в кількості 20,00000 тис. куб. метрів.
Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за договором (п. 2.4 договору).
В будь-якому випадку обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5 договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу (п. 2.4 договору).
Відповідно до п. 3.5. договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Водночас п. 3.5.1 передбачено .що Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акта надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий розрахунковий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ.
Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акта зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними споживача та даними остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (пункти 3.5.3 і 3.5.4 договору)
Пунктом 7.2 договору визначено, що за у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
На виконання умов договору позивач здійснив постачання газу впродовж жовтня 2024 - березень 2025 відповідачу на загальну суму 317 234,30 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природнього газу, а також даними інформаційної платформи оператора ГТС щодо обсягів фактично спожитого природного газу.
Разом із цим .судом встановлено, що за квітень 2025 року відповідач не підписав акт приймання-передачі природного газу та не надав позивачу належним чином оформлених документів щодо обсягів спожитого природного газу, чим порушив 3.5-3.5.1 пункти договору. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на інформацію, отриману від ТОВ «Оператора газопостачальної системи України» ,якою підтверджено помісячні обсяги спожитого відповідачем газу. Позивач стверджує що, незважаючи на фактичне споживання газу, відповідач ухиляється від належного документального оформлення таких обсягів та не здійснив повної оплати за спожитий за квітень обсяг природного газу.
Таким чином, відповідач здійснив оплату поставленого газу частково на загальну суму 304 345,97 грн., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12 888,93 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив факт споживання у квітні 2025 року природного газу понад погоджені договором обсяги, а саме у кількості 0,98424 тис. куб. м, однак зазначив, що таке перевищення виникло у зв`язку із суттєвим зниженням температури повітря та несприятливими погодними умовами під час опалювального періоду.
Відповідач зазначив, що погоджені договором обсяги природного газу були ним оплачені повністю, а споживання понад замовлений обсяг фактично виникло у межах позадоговірних відносин, у зв`язку з чим Моршинською міською радою вживались заходи щодо укладення нового договору на додаткові обсяги природного газу, зокрема проводилась процедура закупівлі та направлявся відповідний лист позивачу.
Разом із цим, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені, а у випадку її стягнення - зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на обставини виникнення позадоговірного споживання природного газу та відсутність умисного порушення договірних зобов`язань. 
Позивач заперечив, щодо відзиву посилаючись на законодавство та договір, наголосивши що відповідач належним чином не підписав акт прийому-передачі за квітень 2025 року, а також відповідно до законодавства України вказав, що дана заборгованість виникла в межах вище вказаного договору.
Таким чином, станом на 13.05.2026 сума заборгованості по виконанню зобов`язань згідно договору №12-7022/24-БО-Т постачання природного газу від 26.09.2024 становить 12888,93 грн.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини на підставі укладеного договору постачання природного газу №12-7022/24-БО-Т від 26.09.2024 року за яким позивач зобов`язується поставити природній газ, а відповідач прийняти.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким заборгованості Моршинською міською радою станом на 13.05.2026 року не виконано грошові зобов`язання і не сплачено 12 888,93 гривень.

Щодо нарахування пені.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників законами та договором.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 550 Цивільного кодексу України).
Пунктом 7.2 договору визначено, що за у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
За результатами перевірки розрахунку пені встановлено, що така нарахована правильно та підлягає до задоволення у розмірі 3 708,77 грн.
Стосовно заяви відповідача про зменшення пені на 90% суд зазначає таке.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Таким чином, системний аналіз приписів статей 551 ЦК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен:
– з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків;
– об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу;
– ступінь виконання зобов`язань;
– причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;
– незначність прострочення у виконанні зобов`язання;
– невідповідність розміру пені наслідкам порушення;
– негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, або тієї обставини, що він фінансується за рахунок бюджетних коштів тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така
сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. ст. 549-552 ЦК.
У постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 зазначено, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.
Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.
Відтак, при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
Укладаючи з позивачем договір, відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України обставини того, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів. (Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.06.2020 у справі №916/187/17).
Отже, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.
У постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 зазначено, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Судами мають бути враховані інтереси обох сторін у даній справі, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Також, потрібно враховати, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.
У даній ситуації мають значення принципи справедливості та добросовісності, які поширюються не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав) і у майбутньому.
З огляду на наведене, суд дослідивши доводи сторін дійшов висновку про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки посилання на норми права (ст. 551 ЦК України), не є підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, з огляду на те, що між сторонами у цій справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України та, виходячи із вищевказаних положень законодавства України.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань.
Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового
зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на
вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За результатами перевірки розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань встановлено, що такі нараховано правильно та підлягають до задоволення у повному обсязі у розмірі 313,05 грн. - інфляційних втрат, 397,91 грн. - 3% річних.
Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.
Судові витрати.
Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 4 березня 2026 року..
З огляду на те, що судом позовні вимоги було задоволено повністю, з відповідача підлягає до стягнення 2 662,40 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ст.ст. 236-241, 242, 252, 327 ГПК України, суд –
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Моршинської міської ради (ідентифікаційний код 04372448) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (ідентифікаційний код 42399676) на загальну суму 17 308,66 грн, з яких: 12 888,93 грн - сума основного боргу, 313,05 грн. - інфляційних втрат, 397,91 грн. - 3% річних, 3 708,77 грн. - пені, 2 662,40 грн. - судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 15.05.2026.

Суддя Гоменюк З.П.