Справа № 461/6378/25 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 33/811/850/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника – адвоката Михалевського Ю.Р.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Михалевського Юрія Романовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення – 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000,00 грн. штрафу в дохід держави та 1 рік позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДСА України – 665,60 грн. судового збору.
Згідно з постановою судді, 30.07.2025 року о 00 год. 45 хв. у м. Львові на вул. Підвальній, 5 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Land Rover, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився у закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога, що підтверджується висновком №001542 від 30.07.2025 року. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.9а Правил дорожнього руху.
Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності органом поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокат Михалевський Ю.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду. Прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою.
Звертає увагу на те, що огляд ОСОБА_1 у КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» був проведений із порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції №1452/735 від 09.11.2015.
Вказує, що лікар ОСОБА_2 , який зазначений у висновку №001542, як особа, що проводила медичний огляд ОСОБА_1 , не проходив тематичного удосконалення за відповідною програмою.
Зазначає, що безпосередні дії із проведення огляду ОСОБА_3 за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 здійснювалися медичною сестрою, а не лікарем ОСОБА_2 , який зазначений у Висновку №001542.
Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 було позбавлено передбаченої Інструкцією можливості, а саме – пройти повноцінний медичний огляд із відбором зразка біологічного середовища, лабораторним дослідженням такого зразка, а в подальшому – оскаржити результати огляду.
Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу з істотним порушенням вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, не дослідив подані стороною захисту докази, не розглянув клопотання про витребування доказів від 12.03.2026, проігнорував невиконання органом поліції своєї ж постанови від 08.12.2025 року.
Вказує, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена незаконно, всупереч вимогам ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».
Заслухавши виступ захисника – адвоката Михалевського Ю.Р., який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР№1 №406733 від 30.07.2025 року; висновком №001542 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.07.2025 року; відеозаписами, з нагрудних камер поліцейських та іншими матеріалами справи, які знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою.
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог 2.9 «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.
Наведені докази, в тому числі і відеозапис, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена незаконно, всупереч вимогам ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», не заслуговують на увагу з таких підстав.
Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.
Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що безпосередні дії із проведення огляду ОСОБА_4 за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 здійснювалися медичною сестрою, а не лікарем ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки медична сестра здійснювала технічне забезпечення процедури застосування спеціального технічного засобу за вказівкою та у присутності чергового лікаря, який безпосередньо керував ходом медичного огляду.
Також, твердження захисника щодо відсутності у лікаря належної тематичної підготовки для проведення огляду на стан сп`яніння також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Матеріали справи не містять відомостей, які б ставили під сумнів повноваження лікаря на проведення відповідного огляду.
Будь-яких зауважень щодо порядку проведення медичного огляду під час його проходження ОСОБА_1 не висловлював та не наполягав на проведенні додаткових досліджень.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах, прийнятих апеляційними судами в інших справах, апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що положеннями КУпАП не передбачено врахування висновків апеляційних судів під час апеляційного перегляду справи.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
Тому підстав для скасування постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Михалевського Юрія Романовича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк